УХВАЛА

23 грудня 2020 року 
м. Київ

справа № 640/23166/19
адміністративне провадження № К/9901/33265/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №640/23166/19 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі №640/23166/19 адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано усунути недоліки шляхом сплати судового збору.

Копію вказаного рішення вручено скаржнику 24 квітня 2020 року.

Як слідує з оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про звільнення її від сплати судового збору, в якій зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та просить суд врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, які містяться в постановах від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі №817/649/16, а також висновки Верховного Суду, які містяться в постанові від 13 травня 2020 року у справі №761/25718/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року апеляційну скаргу повернуто заявнику.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з аналізу законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Правова позиція з цього питання висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц та від 15 травня 2019 року у справі № 817/649/16. Натомість, суд апеляційної інстанції зазначив, що предметом даної справи є визнання протиправним рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання, а не спір між вкладником, в особі позивача, за договором депозиту та банком, а тому оскільки скаржником недоліки апеляційної скарги не усунуті, а саме, не надано належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, останню слід повернути особі, яка її подала.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції, та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Верховний Суд, під час розгляду матеріалів касаційної скарги, поданої на процесуальну ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, констатує наступне.

Відповідно до частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На момент прийняття ухвали про повернення апеляційної скарги, позивач не усунув недоліки апеляційної скарги.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження у разі, якщо недоліки апеляційної скарги не усунуто скаржником.

За змістом частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень з питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.

Водночас аналіз оскаржуваного судового рішення та доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань застосування відповідних норм права, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України   

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №640/23166/19 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк