Справа № 450/1873/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/4181/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
                      з участю:  ОСОБА_1  та її представника ОСОБА_2 , представника   ОСОБА_3  - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивувала тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 19 серпня 2015 року.
У шлюбі у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюбні стосунки припинено у березні 2017 року.
За час перебування у шлюбі ними було набуто спільне майно - транспортний засіб «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який 16 вересня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_3 .
Транспортний засіб знаходиться виключно у користуванні відповідача, який використовує автомобіль для роботи для розвезення відправлень ТОВ «Нова пошта», отримує за це кошти.
Спільне користування автомобіля є неможливим, тому вона має право на компенсацію своєї частки спільного майна подружжя.
Згідно відомостей спеціалізованого інтернет-ресурсу з продажу авто-мото-техніки «Ауто-Ріа.ком» середня вартість аналогічного автомобіля «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску складає 12000 доларів США, що еквівалентно 315 786,52 гривень.
З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 20 листопада 2018 року позивачка на підставі ст.ст.60,61,69-72 СК України ст.ст.368, 372 ЦК України просила:
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та провести його розподіл.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
В рахунок компенсації вартості автомобіля «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_6 на її користь 174 820 гривень та 4 142,51 грн. судових витрат (а.с.2-4;48-49).
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволено частково. 
Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки «Renault Master, 2, 3 СDI, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та проведено його розподіл.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 ідеальну частину автомобіля марки «Renault Master, 2, 3 СDI, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Renault Master, 2, 3 СDI, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; в рахунок компенсації вартості автомобіля марки «Renault Master, 2, 3 СDI, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 174 820 грн., - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 578 ,93 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім грн. 93 коп.).
 Рішення суду оскаржила  ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду є суперечливими, і фактично спір між подружжям щодо поділу майна не вирішений, оскільки визначення часток в праві спільної власності подружжя без реального розподілу не захищає прав позивача та не сприяє правовому визначенню. Суд першої інстанції, вірно встановивши правовідносини, які виникли між сторонами, застосував до таких правовідносин норми права, що не підлягали застосуванню, натомість невірно витлумачив ті нори права, які підлягали до застосування.
Зокрема, припинення права на власну частку, тобто вихід з режиму спільної власності та/або припинення такого режиму спільної власності з отриманням грошової компенсації на свою користь з інших співвласників регулюється ст.364 ЦК України у випадку визначення часток та ст.370 ЦК України у разі припинення спільної власності без виділення часток (спільна сумісна власність).
За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. Тобто, в даному випадку йдеться про бажання співвласника отримати компенсацію за свою частку з інших співвласників. При цьому, вказана норма не містить відсилання до ч.2 ст.365 ЦК України щодо обов`якового внесення на депозит суду вартості частки тим з співвласників, на користь котрого передається майно в натурі.
Натомість виконання умови щодо попереднього внесення на депозит суду вартості частки з співвласників, право якого припиняється, є обов`язковим при вирішенні питання про припинення права на частку за позовом того співвласника, який бажає залишити майно в натурі собі (ст.365 ЦК України).
Відповідач користується автомобілем постійно, тому способом поділу майна подружжя, що буде відповідати інтересам кожного з них буде передача спірного автомобіля у власність відповідача зі стягненням на її користь грошової компенсації вартості такого.
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про його задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний автомобіль слід залишити у спільній частковій власності сторін із визначенням ідеальних часток у ньому через відмову відповідача сплачувати половину його вартості.
З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.
Відповідно до статей 69,70 СУ України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, кварти ру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч.4 ст.71 СК України).
Таким чином, закон встановлює різні випадки припинення права на частку одного з подружжя:
перший випадок - це припинення права на власну частку за бажанням одного з подружжя і за його ж ініціативою з передачею речі в натурі іншому з подружжя;
другий випадок- це припинення права на частку іншого з подружжя за ініціативою того з подружжя, хто бажає залишити собі річ у натурі. Ці випадки припинення права на частку Цивільний кодекс України регламентує по різному.
Зокрема, припинення права на власну частку, тобто вихід з режиму спільної власності та/або припинення такого режиму спільної власності з отриманням грошової компенсації на свою користь з інших співвласників регулюється ст.364 ЦК України у випадку визначення часток та ст.370 ЦК України у разі припинення спільної власності без виділення часток (спільна сумісна власність).
За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. Тобто, в даному випадку йдеться про бажання співвласника отримати компенсацію за свою частку з інших співвласників. При цьому, вказана норма не містить відсилання до ч.2 ст.365 ЦК України щодо обов`якового внесення на депозит суду вартості частки тим з співвласників, на користь котрого передається майно в натурі.
Натомість виконання умови щодо попереднього внесення на депозит суду вартості частки з співвласників, право якого припиняється, є обов`язковим при вирішенні питання про припинення права на частку за позовом того співвласника, який бажає залишити майно в натурі собі (ст.365 ЦК України).
У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_3 користується автомобілем на даний час, тому способом поділу майна подружжя, що буде відповідати інтересам кожного з них буде передача спірного автомобіля у власність останньому зі стягненням на користь ОСОБА_1 грошової компенсації.
Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про неможливість реального поділу спірного автомобіля.
У позовних вимогах ОСОБА_1  просила стягнути із ОСОБА_3  на свою користь 157 893,26 гривень в  рахунок компенсації вартості автомобіля марки «Renault Master, 2, 3 СDI, 2012 року випуску, виходячи із середньої вартості такого автомобіля на ринку в Україні в сумі 315 786,52 гривень.
В суді апеляційної інстанції  ОСОБА_3  погодився сплатити позивачці ОСОБА_1  половину від  вартості саме спірного автомобіля  «Renault Master, 2, 3 СDI, 2012 року випуску д.н.з НОМЕР_1 ., виходячи із ринкової його вартості в сумі 277 588 гривень згідно звіту експерта Коломийцева Г.В. від 30 травня 2018 року.
Колегія суддів вважає, що при визначенні суми компенсації, слід виходити  із ринкової вартості саме спірного автомобіля  «Renault Master, 2, 3 СDI, 2012 року випуску д.н.з НОМЕР_1 ., який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
За таких обставин слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 138 794 гривень, що становить Ѕ коштів від вартості спірного автомобіля, а в решті вимог ОСОБА_1 (необхідності стягнення 174 820 грн.) - відмовити.
З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити рішення.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та провести його розподіл.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
В рахунок компенсації вартості автомобіля «Renault Master, 2, 3 СDI», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 174 820 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8256 гривень 75 коп. судових витрат.
В решті вимог ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.