П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 490/5797/20	

Категорія: 113030000                                                                                                             
                                                                                                                         Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О. А.
                                                                                                                                   Час і місце ухвалення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                  –  Ступакової І. Г.                       
при секретарі –  Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою уродженця Грузії ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року по справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до уродженця Грузії ОСОБА_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців та примусове видворення,

В С Т А Н О В И Л А :

Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області звернулося до суду з позовом до уродженця Грузії ОСОБА_1 у якому просить 
видворити уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України; 
затримати уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, строком на 6 місяців, 
допустити негайне виконання рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 вересня 2020 року, співробітниками УСР в Миколаївській області було виявлено особу, що назвала себе ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Грузії, у якого був відсутній документ, що посвідчує особу та дає право на перебування на території України. Під час перевірки законності перебування ОСОБА_1 було встановлено, що 09.09.2020 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення МКМ 4508 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 10.09.2020 року МКМ 4500. За даних обставин відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне затримання від 13.09.2020 року ММК 000022 з метою встановлення особи, з`ясування обставин правопорушення та подачі адміністративного позову до суду. На час виявлення та затримання ОСОБА_1 в нього були відсутні документи, що посвідчують особу, дають право на перебувати на території України на законних підставах, а також документи, що дають право на перетин державного кордону України. 13.09.2020 року на адресу УДМС України в Миколаївській області надійшло подання УСР Департаменту стратегічних розслідувань ГУНП України в Миколаївській області № 2061/55/113-2020, в якому було зазначено, що в 2005 році уродженець Грузії ОСОБА_1 отримав громадянство України, яке в 2014 році було скасовано у зв`язку з тим, що він надав свідомо неправдиві відомості та документи з ознаками підробки. В 2014 році Департаментом імміграційної роботи ДМС України було прийнято рішення про заборону в`їзду в України, яким ОСОБА_2 було заборонено в`їзд в Україну строком на 5 років. За наявною оперативною інформацією ОСОБА_1 раніше був засуджений на території Грузії та був звільнений з місць позбавлення волі, після чого прибув на територію України. Під час перебування на території України характеризується з негативної сторони. Веде антисоціальний спосіб життя, чим загрожує громадському порядку, здоров`ю, захисту прав та законних інтересів громадян, які проживають на території України. За оперативною інформацією націлений на продовження злочинної діяльності, а саме вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів. Таким чином, на сьогоднішній день підстав для подальшого перебування в Україні ОСОБА_1 немає та знаходиться він на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до уродженця Грузії ОСОБА_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають в Україні, строком на 6 місяців та примусове видворення — задоволено частково.
Затримано уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення можливого примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на два місяці.
В задоволенні інших позовних вимог — відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, уродженець Грузії ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що порука та застава мали бути застосовані  та визнані такими, що можуть бути застосовані до даної ситуації. Також  вказав на ті ж обставини, які зазначав в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2020 року, співробітниками УСР в Миколаївській області було виявлено особу, що назвала себе ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Грузії, у якого був відсутній документ, що посвідчує особу та дає право на перебування на території України.
Згідно протоколу про адміністративне затримання серії ММК 000022 від 13.09.2020 року громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа без громадянства, був затриманий у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КуПАП для встановлення особи ,з`ясування обставин правопорушення та подачі адміністративного позову до суду.
Того ж дня було прийнято рішення позивача про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства , які незаконно перебувають в Україні, особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 — а саме до ДУ “Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України” за адресою Миколаївська область, Вознесенський район, с.Мартинівське , вул.Європейська,1 — з метою встановлення особи, з`ясування обставин правопорушення та подачі адміністративного позову до суду.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ 004508 від 09.09.2020 р. , складеного посадовою особою Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області , ОСОБА_1 , порушив правила перебування іноземців, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення: Броварський район, с. Рожни, а Постановою ДМС України про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 004500 від 10.09.2020 р., встановлено, що виявлено особу без громадянства     ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення: Броварський район, с. Рожни та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн.
Відповідно до повідомлення Посольству Грузії в Україні та Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справи України, Прокуратурі Миколаївської області - останніх повідомлено про випадок затримання іноземця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 більше ніж на три години.
Відповідно до Витягу з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній здійснив в`їзд на територію України 01.10.2015 р.
Згідно інформації відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Миколаївській області від 14.09.2020 року — за обліками Генерального Секретаріату Інтерполу встановлено, що згідно повідомлення НЦБ Інтерполу в Грузії , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться як член організованого злочинного угрупування , яке діяло на території Російської Федерації, стовно нього від грузинських правоохоронців є відповідні попередження.
Рішенням від 11 вересня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у адміністративній справі №473/3103/20 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в України — відмовлено у задоволенні позову.
Як вбачається з вказаного рішення суду, судом встановлено, що рішення ГУ МВС України в Харківській області від 27.10.2005 року про набуття громадянином ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням було скасоване у зв`язку з тим , що громадянство України було набуто унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей. Також судом встановлено , що також підтверджується наявними матеріалами цієї справи, що ОСОБА_1 не є громадянином Грузії, оскільки відповідно до указу Президента Грузії від 26 жовтня 2015 року № 339 йому припинено громадянство Грузії у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави.
Також представниками відповідача надано копії (оригінали оглянуті судом в судовому засіданні) паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 з відміткою про адміністративне видворення з території РФ 01.10.2015 року , останнє місце реєстрації м.Стаханов Луганської області, посвідчення водія, видане компетентними органами України 23.07.2008 року, а також Паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_2 , дійсний з 29.09.2008 по 29.09.2018 року.
Згідно БД “ДІС” ДМС України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 відповідача втратив чинність , паспорт громадянина України НОМЕР_1 є недіючим та підлягає вилученню. Згідно рішення від 13.02.2014 року ГУДМС України в Харківській області.
15 вересня 2020 року відповідач звернувся з заявою до управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області з проханням визнати його особою без громадянства та видати йому посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон у зв`язку з тим, що йому стало відомо , що він був позбавлений громадянства України та має намір добровільно покинути територію України.
Для примусового затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, встановлення особи, з`ясування обставин правопорушення та позивач звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що затримання особи відповідача, незважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені судом фактичні обставини, є цілком виправданими та належними, оскільки відповідачем не спростовано, що він немає жодних документів, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України.
Разом з тим, відмовив у задоволенні позовних вимог про примусове видворення за їх  передчасністю, так як позивачем не наведено достовірних доказів для наявності обов`язкових підстав для примусового видворення іноземця чи особи без громадянства.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для затримання уродженця Грузії     ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 2 місяці з поміщенням до пункту тимчасового перебування  іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Згідно п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.
Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Таким чином, положення ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначають види заходів, які можуть бути застосовані судом до іноземця або особи без громадянства, що вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, мету застосування таких заходів, а також чітко визначають підстави для їх застосування.
В прохальній частині заявленого позову позивач просить: затримати уродженця Грузії     ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
Тобто, позивач звернувся до суду з даним позовом про застосування такого заходу, як затримання іноземця або особи без громадянства. 
Також, позивачем визначено в якості мети застосування такого заходу – ідентифікація та забезпечення видворення за межі території України.
Разом з цим, за наведених правил ст. 289 КАС України стосовно іноземця щодо якого поданий позов про його примусове видворення може бути застосований такий захід як затримання за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.
Водночас, Закон не визначає це, як обов`язкову обставину та безумовне право міграційного органу, оскільки видворення може бути виконано особою у добровільному порядку, у той час, як примусове видворення здійснюється лише на підставі відповідного рішення, яке в даному випадку відсутнє. А відтак, вирішення питання про затримання особи не має правового підґрунтя.
Як вбачається із матеріалів справи, рішення ГУ МВС України в Харківській області від 27.10.2005 року про набуття громадянином ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням було скасоване у зв`язку з тим , що громадянство України було набуто унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей. Також судом встановлено, що також підтверджується наявними матеріалами цієї справи, що ОСОБА_1 не є громадянином Грузії, оскільки відповідно до указу Президента Грузії від 26 жовтня 2015 року № 339 йому припинено громадянство Грузії у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави.
Колегія суддів зазначає, що процес ідентифікації особи іноземця чи особи без громадянства, пов`язаний з її затриманням та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та положенням КАС України.
При цьому, таке затримання можливе лише в тому випадку, коли особу іноземця не ідентифіковано, а не при скасуванні виданих йому документів, що посвідчують особу.
Крім того, колегія суддів зазначає, що посвідчення водія України, паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон, які містяться в матеріалах справи, видавалися відповідачу із встановленням його особи, тобто ідентифікацією, чому передувала відповідна процедура,натомість скасування документів, може вказувати лише про відсутність у відповідача права на перебування в Україні, однак не свідчить про те, що особа, якій дані документи видавалися є не ідентифікованою.
Колегія суддів наголошує, що отримання вищевказаних документів без ідентифікації особи, якій вони видані, є неможливим, а позивачем не надано належних доказів, що особа відповідача є не ідентифікованою з урахуванням усіх поданих нею документів, оскільки на підставі цих документів є можливість встановити дану особу.
За таких обставин, позивачем не спростовано подані відповідачем документи, не наведено доказів, що вказували б на неможливість ідентифікувати особу відповідача.
У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
В п.п. 37, 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lexgeneralis по відношенню до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися законним».
Стаття 5 Конвенції також вимагає, щоб будь-яке затримання чи взяття під варту здійснювалося у «порядку, передбаченому законом». Це передбачає як додержання матеріальних вимог, наприклад, умов, за яких людина може бути затримана, так і додержання власне процедури позбавлення свободи, наприклад, обов`язку скласти протокол або повідомити близьких особи, або як в даному випадку забезпечити участь перекладача та адвоката у разі необхідності.
У п. 103 рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08), вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи можливість ідентифікації особи відповідача, відсутні підстави для затриманням уродженця Грузії ОСОБА_1 та поміщенням його до пункту тимчасового тримання з метою його ідентифікації, оскільки таке затримання призведе до порушення його прав, зазначених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому дії позивача є неправомірними, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
При вирішенні спору судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та постановлено судове рішення з не правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 16 вересня 2020 року з прийняттям нової постанови – про відмову в задоволенні позову управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області.
Керуючись ст.ст. 271, 272, 289, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу уродженця Грузії ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до уродженця Грузії ОСОБА_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців та примусове видворення відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                                                      Повний текст постанови складено та підписано 20 жовтня 2020 року. 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова