Справа № 301/430/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        16 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.
при секретарі                                МІЦІ О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/430/19 за скаргою боржника ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Іршавський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), на дії Іршавського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 15 липня 2020 року, повний текст якої складено 15 липня 2020 року, головуюча суддя Даруда І.А., -

встановив:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 12.05.2020 подав до суду зазначену скаргу, де суб`єктом оскарження визначив Іршавський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), і мотивував її таким.
08.08.2019 скаржник отримав поштою постанову старшого державного виконавця Іршавського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Вішкі В.В. від 05.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 61981759. Виконавче провадження було відкрито на примусове виконання рішення Іршавського районного суду у справі № 301/430/19, що набрало законної сили 27.11.2019, на підставі заяви стягувача Управління соціального захисту населення (м. Іршава, вул. Волошина, 11). Стягувач пред`явив виконавчий лист, що був виданий Іршавським районним судом 18.12.2019, до примусового виконання 05.05.2020.
Постанова про відкриття виконавчого провадження незаконна, оскільки стягувачем є орган державної влади, стягнення коштів із боржника провадиться на користь держави, тому виконавчий документ міг бути пред`явлений протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили (ст. 12 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження»). Цей строк був пропущений стягувачем і виконавчий документ повинен був бути йому повернений на підставі ст. 4 ч. 4 п. 2 зазначеного Закону. Натомість було відкрито виконавче провадження.
Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України щодо порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 просив:
визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Іршавського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Вішкі В.В. від 05.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 61981759, зобов`язати його прийняти рішення про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 61981759 стягувачу і вжити всіх заходів у зв`язку з таким поверненням, передбачених ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Іршавського районного суду від 15.07.2020 у скарзі відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що боржник у виконавчому провадженні звернувся до суду зі скаргою з пропущенням передбаченого ст. 449 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» десятиденного строку, про поновлення якого не просив.

Не погодившись із таким вирішенням скарги, боржник ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду першої інстанції як незаконну. Посилається на те, що своєчасно звернуся до суду зі скаргою, оскільки відповідний строк спливав 15.05.2020, а скаргу він подав засобами поштового зв`язку 12.05.2020. Інших підстав для відмови в задоволенні скарги суд не наводив. Тим часом, наявні в справі докази і матеріали давали всі підстави для її задоволення, чого суд, встановивши обставини справи фактично, не зробив. Просить ухвалу суду скасувати, скаргу – задовольнити.

У відзиві на апеляцію стягувач у виконавчому провадженні Управління соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 212, ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 5, 76-81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (подання скарги), так і право на пред`явлення вимог, подання скарги щодо конкретної особи, конкретного суб`єкта та обов`язок такої конкретної особи (суб`єкта оскарження) відповідати за пред`явленими до неї вимогами (поданою скаргою); здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, або в інший ефективний спосіб, що не суперечить закону.

Учасниками цивільних і процесуальних відносин є фізичні та юридичні особи (ст.ст. 1, 2, 24-26, 30, 80, 91, 92 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 42, 46-48 ЦПК України).

Скарги на дії, бездіяльність, рішення державних виконавців розглядаються за загальними правилами, встановленим цивільним процесуальним законом, із винятками і особливостями, передбаченими Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». За правилами, встановленими ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічно це питання щодо суб`єкта оскарження регулюється й положеннями ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII).

Таким чином, по захист своїх порушених прав, в тому числі, зі скаргою, може до суду звернутися особа, права якої порушені, зокрема, боржник у виконавчому провадженні, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі скаржника відповідає обов`язок належного суб`єкта, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються (суб`єкта оскарження), усунути відповідне порушення. Сторона виконавчого провадження може оскаржити рішення, дії (бездіяльність) саме конкретного державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України), тобто, за зверненням, поданим щодо реальної особи, яка має цивільну та процесуальну право- і дієздатність і повинна відповідати за скаргою. У цьому розумінні та з урахуванням положень ст. 19 Конституції України суд управі здійснювати провадження в справі в порядку цивільного судочинства лише відповідно до правил, встановлених цивільним процесуальним законом, і в межах повноважень, наданих суду законом у такому процесі.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, водночас не зв`язаний доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 подав до суду скаргу на дії та рішення державного виконавця, проте, суб`єктом оскарження вказав у скарзі Іршавський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 1-3). За складом учасників процесу суб`єктом оскарження є Іршавський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Ані державного виконавця цього органу ДВС Вішкі Владислава Васильовича, ані стягувача Управління соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 учасниками процесу в своїй скарзі не визначав.

Водночас боржник просив визнати неправомірною та скасувати постанову ст. держвиконавця Іршавського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Вішкі В.В. від 05.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 61981759, зобов`язати його прийняти рішення про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 61981759 стягувачу і вжити всіх заходів у зв`язку з таким поверненням, передбачених ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Втім, боржник ОСОБА_1 звернувся зі скаргою не визначивши належного суб`єкта оскарження, позаяк орган ДВС не є таким відповідно до положень ЦПК України, а державний виконавець, рішення якого оскаржується та про зобов`язання якого вчинити дії ставиться питання фактично, не був визначений як суб`єкт оскарження і як учасник процесу в будь-якому процесуальному статусі. Ст. держвиконавець ОСОБА_2 не брав участі в справі.

Таким чином, боржник   ОСОБА_1 не звернувся зі скаргою на рішення та дії належного суб`єкта оскарження та в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законом.

Розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст.ст. 351, 352, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Боржник на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і подав скаргу не визначивши належного суб`єкта оскарження, зазначивши натомість суб`єктом оскарження орган ДВС, який таким не міг бути. Тим часом, саме належний суб`єкт оскарження у справі повинен доводити свою правову позицію, подавати заперечення проти скарги тощо. Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов`язки учасників процесу, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав і обов`язків відповідних суб`єктів виконавчого провадження мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є і бере участь належний суб`єкт оскарження – державний виконавець. З матеріалів справи, які містять окремі матеріали виконавчого провадження № 61981759, убачається, що виконавчі дії, що оскаржуються (а.с. 5), в ньому здійснював ст. держвиконавець ОСОБА_2 . 

Тож скаргу не було подано, а справу не було вирішено щодо належного суб`єкта оскарження, чого зазначення ст. держвиконавця ОСОБА_2 у скарзі не усуває. Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належного учасника процесу для вирішення скарги. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, судове рішення не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення скарги через відсутність у справі належного суб`єкта оскарження, без якого про законність вирішення скарги не йдеться. Питання обґрунтованості скарги по суті, її доведеності, інші обставини і питання наразі значення не мають і не можуть вирішуватися з огляду на вищевказані процесуальні причини, що встановлені під час апеляційного розгляду справи. За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені, що унеможливлює вирішення апеляційним судом скарги та апеляції по суті.

Положення ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 ЦПК України встановлюють, що прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, тож вирішення справи щодо неналежного суб`єкта оскарження та відсутність у справі необхідного для вирішення скарги суб`єкта оскарження є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відтак, суд першої інстанції не мав підстав для вирішення скарги боржника по суті та ухвалив рішення про відмову в ній із порушенням норм процесуального права, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, ухвалу суду скасувати, скаргу боржника залишити без задоволення з наведених вище процесуальних підстав.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ч. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Іршавського районного суду від 15 липня 2020 року скасувати, скаргу боржника ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Іршавський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), на дії Іршавського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 24 грудня 2020 року.

Судді