П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2389/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2020 року по справі № 400/2389/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича про визнання протиправними та скасування постанов від 15.04.2020, від 24.04.2020 ВП № 61806087,-

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2020 року ОСОБА_1  звернувся з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61806087, прийняту відповідачем 15.04.2020 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийняту відповідачем 24.04.2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач порушив статтю 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, оскільки прийняв до виконання виконавчий документ не взявши до уваги, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає у АДРЕСА_2 .
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову.
Миколаївський  окружний  адміністративний  суд ухвалою від 22.06.2020 задовольнив заяву позивача про забезпечення позову та зупинив стягнення, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем у виконавчому провадженні ВП № 61806087 з примусового виконання виконавчого напису № 7091 від 23.09.2019 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління Активами" заборгованості в розмірі 15 758,78 грн, до набрання законної сили рішенням суду (а. с. 23-25).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський  окружний  адміністративний  суд рішенням від 13 жовтня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 – відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- посилання суду першої інстанції на те, що у виконавчих документах адреса боржника вказана АДРЕСА_3 не знаходить свого підтвердження оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.04.2020 не є виконавчими документа в розумінні статей 3,4 Закону України "Про виконавче провадження";
- ані місце проживання боржника, ані місце його роботи не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Табінський О.В. здійснює свою діяльність;
- посилання суду першої інстанції щодо не надання доказів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, його оскарження чи скасування у судовому порядку  є передчасним, оскільки виконавчий напис позивачем було отримано після проведення судового засідання, яке відбулось 02.09.2020.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для  її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 23.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 7091 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 15 758,78 грн на користь ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" .
15.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 61806087 з виконання виконавчого напису від 23.09.2019 № 7091  про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 15 758,78 грн (а. с. 35).
          Крім того, 24.04.2020 в межах виконавчого провадження № 61806087 приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - ОСОБА_1 ВП № 61806087 (а. с. 7).
Отже, спір між сторонами зводиться до того, чи мав відповідач повноваження приймати до виконання виконавчий напис, враховуючи територіальні межі діяльності приватного виконавця.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ подано, зокрема, за місцем проживання (перебування боржника-фізичної особи) позивача зазначеної стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження та у виконавчому документі, на який розповсюджується діяльність приватного виконавця, що є достатнім для прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки законодавством перевірка місцезнаходження боржника приватним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження не передбачена. У приватного виконавця відсутній обов`язок щодо перевірки правдивості викладених стягувачем відомостей про місце знаходження боржника.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (далі – Закон № 1404) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За правилами частини 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до   Закону України "Про виконавче провадження"   знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1404 місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.
Отже, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом № 1404 випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. 
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті  26 Закону № 1404-VIII).
З аналізу вищевказаних норм права слідує наступне: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи     або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.
Слід зазначити, що Законом № 1404-VIII не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17 та від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.
Крім того відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 668/7175/15-ц державний виконавець може встановити місце проживання, перебування, роботи, місцезнаходження майна боржника лише після відкриття виконавчого провадження.
У постанові про відкриття провадження № 6180687 від 15.04.2020 зазначена адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_3 (а.с.35).
Пунктом 3 розділу III “Інструкції з організації примусового виконання рішень” затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:
назва і дата видачі виконавчого документа;
прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;
дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;
номер телефону стягувача;
спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);
реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Однак, у даному випадку, виконавчий документ подано, зокрема, за місцем проживання (перебування боржника - фізичної особи) та реєстрації позивача зазначеної стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження, на який розповсюджується діяльність приватного виконавця – відповідача по справі, що є достатнім для прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки законодавчо перевірка місцезнаходження боржника приватним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження не передбачена.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17.
Отже, виконавче провадження № 61806087 від 15.04.2020 відкрито відповідачем правомірно, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
При цьому позивач може реалізувати своє право на зміну територіального органу виконавчої служби шляхом подання відповідної заяви.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у межах розгляду даної справи адміністративним судом не вирішується питання доцільності відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, а також винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а перевіряється виключно законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у даній справі, станом на момент їхнього прийняття або вчинення.
В даному випадку, колегія суддів вважає, що приватним виконавцем при відкритті спірного виконавчого провадження, а також при винесенні постанови від 24.04.2020 не порушено вимог законодавства, так як він керувався інформацією, яка міститься у відповідному виконавчому документі.
З огляду на те, що сукупність обставин справи показала, що приватний виконавець діяв з дотриманням вимог чинного законодавства, не порушив правила підвідомчості виконання виконавчого документа, цей виконавчий документ є чинним, не оскаржений позивачем та не визнаний в установленому порядку таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів не може погодитись із обґрунтованістю позовних вимог та наявністю підстав для їх задоволення.
Між тим, колегія зазначає, що порядок визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, встановлено у ЦПК України.     
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з того приводу, що не знаходить свого підтвердження зазначення адреси боржника у виконавчих документах: АДРЕСА_3 ,оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.04.2020 не є виконавчими документа в розумінні статей 3,4 Закону України "Про виконавче провадження", а також те що  ані місце проживання боржника, ані місце його роботи не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Табінський О.В. здійснює свою діяльність з огляду на таке.
У межах розгляду даної справи колегія суддів позбавлена можливості надавати правову оцінку діям приватного нотаріусу щодо зазначення спірної інформації у відповідному виконавчому написі.
Натомість, колегія суддів встановила, що вказаний виконавчий документ є чинним, не оскаржений позивачем та в установленому законом порядку не визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому за відповідністю його вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження", та місцю його виконання, в даному випадку за місцем знаходження боржника, у приватного виконавця не було правових підстав для відмови стягувачу у прийнятті виконавчого документа до свого провадження.
Не є ґрунтовним довід апеляційної скарги, що виконавчий напис позивачем було отримано лише після проведення судового засідання, яке відбулось 02.09.2020, оскільки як вбачається із заяви адвоката апелянта – О.В.Михайленка, ним отримано 27.07.2020 на адвокатський запит копії матеріалів виконавчого провадження (а.с.33). 
Натомість даних, щодо оскарження виконавчого напису нотаріуса № 7091 від 23.09.2019 матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення  Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2020 року по справі № 400/2389/20 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.