22-ц/804/3000/20 
                                                                                220/1548/15-ц 

П О С Т А Н О В А
Іменем України
Єдиний унікальний номер 220/1548/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/3000/20
11 листопада  2020 року                                                                                      місто Маріуполь 
              Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 головуючого судді Лопатіної М.Ю.
                 суддів – Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П. 
                 за участю секретаря – Галстяна Г.Г.
сторони:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Дурач О.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,-        
В С Т А Н О В И В:

Короткій зміст позовних вимог.
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі: ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є  Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі: АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з вищевказаним позовом. 
Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого  2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений кредитний договір № DO10AW10106114, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 67 760,35 грн зі строком повернення до 20 лютого 2014 року, а  останній, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. З огляду не невиконання відповідачем умов договору зі сплати  кредиту, відсотків та комісії, в нього утворилась заборгованість, яка станом на 03 липня 2015 року становить 23 894,40 грн та  складається з заборгованості  за кредитом в сумі 8777,21 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у сумі 1216,76 грн,  заборгованості по комісії в сумі 2 448,18 грн та пені, нарахованої  у зв`язку з порушенням зобов`язання  за договором, у сумі  11 452, 25 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі. 
Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності,  з огляду на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 складений з порушенням, є некоректним, оскільки відповідач фактично виконав свої зобов`язання перед позивачем, так як 29 січня 2013 року за рахунок коштів від реалізації заставного автомобіля, що належав   відповідачу, відбулось погашення заборгованості за кредитним договором. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі  позивач,  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, а тому зробив необґрунтований висновок про те, що відповідач не має заборгованості за кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписок по кредитному рахунку позичальника ОСОБА_1 , останній вносив щомісячні платежі за договором з порушеннями строків та у меншому розмірі. Докази того, що банк окремі платежі відповідача не зарахував, матеріали справи не містять.  Окрім цього, позивач вважає, що розрахунок заборгованості відповідача, здійснений останнім  не  є належним доказом, оскільки ОСОБА_1   не має спеціальних знань, а тому не міг вірно порахувати заборгованість по кредиту, при цьому клопотання про призначення економічної експертизи у справі не заявляв.

Короткий зміст позиції інших учасників справи.
Відповідач своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні  апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити
Представник відповідача  - адвокат Король Т.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач до суду не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції – залишити без змін.

Позиція апеляційного суду.
Заслухавши  суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали  справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Встановлено, що 20 лютого 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DOI0FW10106114, згідно п. 7.1 умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії сумі 67 760 грн -  в розмірі 49 458,35 грн на наступні цілі: купівля автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS НОМЕР_1 , а також в розмірі 34 грн на оплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування у відповідності з п. 1.2 та в розмірі 18 301,69 грн  на оплату страхових платежів в випадках та порядку, передбаченому п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,75% в місяць на суму заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 0,55% від суми виданого кредиту в сумі 272,02 грн  щомісячно в період сплати та одноразово в момент надання кредиту в розмірі 1% від суми кредиту в відповідності з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору; періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця; погашення заборгованості за цим договором (за виключенням винагороди, яка сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надати банку грошові засоби (щомісячний платіж) в сумі 1070,90 грн для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, комісії (кредиту, відсоткам, винагороди); строк договору – з 20 лютого 2007 року по 20 лютого 2014 року. При достроковому погашенні кредиту сплата відсотків не передбачена (п. 7.5 договору) (т.1 а.с. 2-10).
Посилаючись на невиконання позичальником узятих на себе за договором кредиту зобов`язань, позивач нарахував йому заборгованість, яка станом на  03 липня 2015 року   становить 23 894,40 грн. та  складається з заборгованості  тілом  кредиту в сумі 8 777,21 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у сумі 1 216,76 грн,  заборгованості по комісії в сумі 2 448,18 грн та пені за порушення зобов`язань за договором у сумі  11 452, 25 грн (т. 1 а.с.4-7).
Крім того, встановлено, що рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 24 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнано дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № DOI0FW10106114 від 20 лютого 2007 року з 9 % (0,75 % щомісячно)  до 20,1 % на рік неправомірними. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» знизити проценту ставку до розміру, що визначена в кредитному договорі № DOI0FW10106114 від 20 лютого 2007 року. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених грошових коштів ОСОБА_1 на погашення наступних платежів за кредитним договором № DOI0FW10106114 від 20 лютого 2007 року. (т. 1 а.с. 51-56).
Згідно виписки по рахунку позичальника ОСОБА_1 , дане судове рішення виконане 18 травня  2013 року, перераховані суми заборгованості, яка зменшена на 13 371, 32 грн (надмірно нараховані проценти) та 25 430,97 грн (надмірно нарахована пеня), а всього – на 38 802,29 грн (т.2 а.с. 72).
З акту № 2163523779 від 03 вересня 2012 року вбачається, що автомобіль позичальника DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 2007 року, номер кузову НОМЕР_3 , який знаходився у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №  DOI0AW10106114 від 20 лютого 2007 року, був переданий позичальником представникові банку для реалізації з метою погашення заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 3). 
Меморіальний ордер № 1 від 29 січня 2013 року свідчить про те, що вищевказане заставне майно реалізоване за 41 500 грн (т. 2 а.с. 3 зв.).
Згідно виписки по рахунку позичальника ОСОБА_1 (т.2 а.с. 72), сума, отримана від реалізації заставного майна в розмірі 41 500,00 грн  29 січня 2013 року  була зарахована на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором:  тіло кредиту погашено в сумі  341, 45 грн та 20750,00 грн,  штраф -  в сумі 1368,00 грн, пеня - в сумі 19 040,55 грн.

Так, відповідно до  ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися  належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. 
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення  зобов`язання  настають правові наслідки, встановлені договором  або законом. 
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив із того, що з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 у графі «сальдо прострочене» у період з 29 січня 2013 року по 20 березня 2013 року вказано «0», що дає можливість зробити висновок, що після перерахування відсотків за рішенням суду, реалізації заставного майна, заборгованість відповідача перед позивачем, у тому числі за тілом кредиту, відсутня. Проте, як вбачається з вказаного розрахунку, 26 березня 2013 року у графі «сальдо прострочене» зазначена сума «352,02 грн», як заборгованість за тілом кредиту, проте, у виписці по рахунку вона не відображена. На вказану суму заборгованості у подальшому нараховані штрафні санкції, що суд вважає безпідставним.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.            

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 76 ЦПК України  передбачено, що доказами є будь-які  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). 
Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , здійснений позивачем, суд першої інстанції  помилково виходив з того, що оскільки в колонці «сальдо прострочене» за період з 29 січня 2013 року по 20 березня 2013 року борг у позичальника відсутній, тому можна зробити висновок, що заборгованість у відповідача відсутня в цілому, оскільки при цьому  не звернув уваги на інформацію в колонці  «сальдо поточне», згідно якої, станом на 29 січня 2013 року ОСОБА_1 мав поточну заборгованість за кредитом у сумі 9880,12 грн (т. 1 а.с.4-7).
Апеляційним судом встановлено, що з розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що станом на 28 січня 2013 року ( до продажу предмету застави) заборгованість ОСОБА_1   становить  48 065,76 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту  (стовбець 3 розрахунку заборгованості ) в сумі 9880,12 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту (стовбець 4 розрахунку заборгованості ) в сумі  24 683,03 грн., заборгованості з відсотків (стовбець 11 розрахунку заборгованості )  в сумі 8009,13 + 24,89= 8034,02 грн., нарахованої пені (стовбець 14 розрахунку заборгованості ) в сумі 2476,37 грн., нарахованої комісії ( стовбець 17 розрахунку заборгованості)  в сумі  2992,22 грн (т.2 а.с.201-204) 
Предмет застави - автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_2 2007 року, номер кузову НОМЕР_3 реалізовано банком 20 січня 2013 року за 41500 грн.
Тобто борг ОСОБА_1 за кредитним договором перевищував вартість  заставного автомобіля.
Щодо перерахунку боргу ОСОБА_1 на виконання рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 24 квітня 2012 року, то апеляційний суд зазначає, що   згідно виписки по рахунку позичальника, дане судове рішення виконане 18 травня  2013 року, а саме борг позичальника перераховано на суму 38 802,23 грн. (т.2 а.с. 72).
До позовної заяви позивачем був доданий  розрахунок заборгованості позичальника, здійснений станом на  03 липня 2015 року із застосуванням процентної ставки 9 відсотків річних ( 0,75 % щомісячних), яка була погоджена сторонами  в кредитному договорі, отже цей розрахунок вже не утримує раніш нарахованих банком сум позичальнику по неправомірно підвищеній процентній ставці. 
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно  не дослідив надані позивачем докази у справі та не надав їм належної оцінки та дійшов необгрунтованого висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача  на користь банка заборгованості за кредитним договором,  яка складається з заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитним коштами та пені. 
Разом з тим, позовні вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 комісії задоволенню не підлягають  з наступних підстав.
Як вбачається із пунктів 6.2, 7.1 укладеного між сторонами кредитного договору, комісія нараховувалась банком за послуги, що супроводжують кредит, а саме проведення додаткового моніторингу  погашення кредиту по рахунку.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від  10  травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
     При цьому нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 686/9367/16-ц (провадження № 61-44593св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 703/4889/15-ц (провадження № 61-23992св18), від 27 листопада 2019 року у справі № 343/3051/14-ц (провадження № 61-23895св18) та інших.

Згідно п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За вищевикладених  обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.   

Так, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № DOI0FW10106114 від 20 лютого 2007 року в сумі  11 156,01 грн,  яка складається з тіла кредиту у сумі 8777,21 грн,  відсотків за користування кредитними коштами в сумі 1216,76 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 1162,04 грн.
При цьому апеляційний суд бере до уваги розрахунок пені у сумі 1162,04 грн станом на 20 лютого 2014 року,  який був здійснений  банком в ході розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції  (т. 2 а.с. 201-204 ). 
В задоволенні позову  АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з позичальника суми комісії  необхідно відмовити  з підстав, зазначених вище.
З огляду на вимоги ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку зі  скасуванням  рішення суду першої інстанції, є підстави для розподілу судових витрат. 
Так, з відповідача   на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подачу позову у сумі 568,68 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку:1218,00 грн (розмір судового збору, сплачений при поданні позову) х 46,69 % (задоволені позовні вимоги)  : 100%.
У зв`язку з частковим задоволенням вимог апеляційної скарги позивача,  з відповідача  на користь банку  підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 853,03 грн, виходячи з розрахунку: 1827,00 грн( сума судового збору, сплачена при поданні апеляційної скарги) х 46,69% (задоволені вимоги скарги) : 100%.

          Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 серпня 2020 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.        
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_5 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором DO10AW10106114 від 20 лютого  2007 року в сумі  11 156,01 грн ( одинадцять  тисяч сто п`ятдесят  шість грн. 01 коп),  яка складається з тіла кредиту у сумі 8777,21 грн,  відсотків за користування кредитними коштами у сумі  1216,76 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 1162,04 грн.
В решті позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_5 , МФО 305299) судовий збір за подання позову в сумі 568,68 грн і за подання апеляційної скарги в сумі 853,03 грн, всього 1421, 71 грн ( одну тисячу чотириста двадцять одну  грн 71 коп)
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 
Судді: 

Повний текст постанови складено  16 листопада  2020 року.

            Суддя: