ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9198/19                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2020 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправною та скасування вимоги.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем своєчасно не сплачено єдиний внесок як самозайнятою особою. Оскільки позивач перебуває на податковому обліку як самозайнята особа та заяви про зняття його з обліку не подав, оскаржувана вимога винесена обґрунтовано. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження та замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником - Головним управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що у період, за який нараховано внесок, він працював адвокатом в адвокатському об`єднанні та адвокатському бюро, які здійснювали нарахування та сплату внеска з його дохода. Наголошує, що особа, яка зареєстрована як така, що провадить незалежну професійну діяльність, та не веде діяльності і не отримує доходів, проте є найманим працівником, за якого здійснює сплату єдиного соціального внеска роботодавець, не зобов`язана сплачувати такий внесок у визначеному законом мінімальному розмірі. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що у 24 листопада 2011 року позивач отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
У період з 31 березня 2014 року по 27 квітня 2018 року позивач перебував у трудових відносинах із адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «ЮСТА», яке 30 березня 2016 року перейменоване в адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «АРЦЕО», а з 18      квітня 2018      року по день звернення до суду перебуває у трудових відносинах з адвокатським бюро «Войніканіс-Мирський».
10 травня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві відносно позивача прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-56804-17, якою, на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   та даних інформаційної системи органа доходів і зборів, позивача зобов`язано сплатити недоїмку у розмірі 21030,90 грн. 
Уважаючи безпідставним нарахування єдиного внеска на загальнообов`язкове соціальне страхування, а вимогу про сплату борга (недоїмки) такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що    у період, за який позивачу нараховано до сплати суму єдиного соціального внеска, останній працював як найманий працівник, а його роботодавець сплачував за нього такий внесок. Відтак, на переконання суду, нарахування позивачу як самозайнятій особі єдиного внеска свідчить про подвійний характер оподаткування. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року  № 2464-VI   (далі  - Закон України № 2464-VI), відповідно до пункта 6 частини 1 статті 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.
Платниками єдиного внеску є, зокрема,  особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (пункт 5 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI).
Базою нарахування єдиного внеска для зазначених платників є суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеска не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (абзац 1 пункта 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VI).
Відповідно до абзаца 4 частини 8 статті 9 Закону України № 2464-VI у редакції, яка діяла до 31 грудня 2017 року, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 4   цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.
При цьому, у редакції   статті 9, яка діє з 01 січня 2018 року встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4   цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності в не залежності від отримання доходу від такої діяльності.
Відповідно до пункта 1 частини 2   статті 6 Закону України № 2464-VI   платник єдиного внеска зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно частини 3 статті 9 Закону України № 2464-VI обчислення єдиного внеска органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим   Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеска, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього   Закону   нараховується єдиний внесок.
Пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону України № 2464-VI передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеска.
За правилами частини 1 - 4 статті 25 згаданого   Закону   рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеска, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього   Закону   зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеска зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо необґрунтованості прийняття спірної вимоги з огляду на те, що з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року позивач працював у адвокатському об`єднанні та адвокатському бюро, які сплачували за нього як роботодавці єдиний соціальний внесок, судова колегія уважає за необхідне зазначити таке.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміра мінімального страхового внеска незалежно від фактичного отримання дохода   лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеска за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеска на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону України № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеска особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Як убачається із матеріалів справи, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 31 березня 2014 року по 27 квітня 2018 року працював начальником відділа господарського та адміністративного права і процеса в адвокатському об`єднані «Адвокатська компанія «ЮСТА», а з 18 квітня 2018 року працює на посаді керуючого адвокатського бюро «Воніканіс-Мирського» (а.с. 18, 19).
Водночас, згідно витяга з реєстра застрахованих осіб Державного реєстра загальнообов`язкового державного соціального страхування роботодавці з січня 2017 року по березень 2019 року сплачували за позивача єдиний внесок у розмірі, що перевищує мінімально встановлений Законом України № 2464-VI.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що оскаржувана вимога прийнята податковим органом всупереч положенням чинного законодавства, оскільки зумовлює виникнення обов`язку у позивача з подвійної сплати єдиного внеску.
Відповідно до   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.      Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року   залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька