ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 461/10094/15-а
адміністративне провадження № К/9901/10150/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року (головуючий суддя Яворський І.О., судді: Дякович В.П., Нос С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця, відповідач) про скасування постанови у справі про порушення митних правил №1931/20909/15 від 11 вересня 2015 року та закриття цієї справи.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказував, що дійсно 04 липня 2015 року перетинав кордон України через м/п «Мостиська» Митниці на автомобілі «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак не як водій, а як пасажир; за кермом автомобіля на час перетину державного кордону та митного посту перебував його власник - громадянин Польщі ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 попередньо домовився щодо повернення на його транспортному засобі на територію України; таким чином жодного відношення до даного автомобіля ані як власник, ані як співвласник він не має та вказаний автомобіль на територію України не ввозив.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 29 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, встановив, що 04 липня 2015 року позивачем ввезено на митну територію України в митному режимі «транзит» автомобіль «Fiat Ducato», а тому оскільки останній у встановлений законодавством строк за межі України не вивезено, про причини такого не повідомлено, в інший митний режим не поміщено, то митним органом правомірно накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково: скасовано постанову Митниці в справі про порушення митних правил №1931/20909/15 від 11 вересня 2015 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що позивач не є власником транспортного засобу марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому не міг перетинати кордон як його власник, а міг лише як уповноважена особа, проте оскільки будь-яких доказів (договору або належно оформленого доручення) в підтвердження таких його повноважень не подано, відповідно такою особою він також не є; за наведеного, на думку суду, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він не міг перетнути кордон України, рухаючись з Республіки Польща за кермом автомобіля марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , так як не є ні його власником, ні уповноваженою особою. Водночас суд, відмовляючи в частині позовних вимог, зазначив й про те, що адміністративні суди згідно зі статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення (порушення митних правил).

Не погоджуючись з прийнятим апеляційним судом рішенням, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, зазначаючи, що оскаржувана постанова була ним прийнята у відповідності до статті 19 Конституції України, адже транспортний засіб в режимі транзиту на митну територію України завозився саме позивачем, оскільки про нього внесено відповідну інформацію до електронної бази даних Митниці (інформація про пасажирів автомобілів до цієї бази не вноситься); до того ж і належний при в`їзді в Україну єдиний збір сплачувався ОСОБА_1 .

При цьому зміст касаційної скарги свідчить, що відповідачем рішення суду попередньої інстанції оскаржується лише в частині скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог, а відтак відповідно до статті 341 КАС України саме в цій частині воно й підлягає касаційному перегляду.

Позивач в письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення апеляційного суду, яке він вважає обґрунтованим і законним, - без змін.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Так, судами встановлено, що 30 серпня 2015 року приблизно о 06 год. 36 хв. позивач повертався з приватної поїздки з Республіки Польща в Україну через п/п «Шегині» м/п «Мостиська» Митниці смугою руху митного контролю «червоний коридор», керуючи вантажним автомобілем марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом.

Під час проведення митних формальностей зафіксовано спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками Держмитслужби України про те, що громадянин України ОСОБА_1 04 липня 2015 року ввіз на територію України в митному режимі «транзит» через п/п «Шегині» митного поста «Мостиська» Митниці транспортний засіб марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , який станом на 30 серпня 2015 року з митної території позивачем не вивезено та у інший митний режим згідно законодавства не поміщено.

Постановою заступника начальника Митниці Мірошниченка М.І. від 11 вересня 2015 року у справі №1931/20909/15 позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України (далі - МК України), та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи витягу з ПІК «Інспектор-2006» транспортний засіб «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 ввезений на територію України ОСОБА_1 , яким також сплачено єдиний збір, що підтверджується уніфікованою митною квитанцією МД-1 серії 20909И №0407894 від 04 липня 2015 року.

Не погодившись із прийнятою Митницею постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у даній справі.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 90 МК України передбачено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом частин 1, 4 та 8 статті 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом. Митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

В пункті 57 частини 1 статті 4 МК України закріплено визначення поняття «товари», якими є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1 статті 381 МК України).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 95 МК України строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

При цьому, згідно з частиною другою цієї статті, до цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (частина 1 статті 458 МК України).

Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом частини 1 статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Частиною 1 статті 192 МК України встановлено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2 розділу 8 («Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили») Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року №657 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2012 року за №1669/21981 (далі Порядок №657), факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Згідно з пунктом 5 розділу 8 Порядку №657 якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Отже, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України, поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим та/або у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, а підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною 3 статті 470 МК України, є, окрім підтвердження обставин аварії/непереборної сили відповідними документами, вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) повідомлення митного органу про обставини події, місцезнаходження транспортного засобу, а також надання інформації, яка надає можливість ідентифікувати такий транспортний засіб.

Проте, як свідчать матеріали справи й зазначили в своїх рішеннях суди, 04 липня 2015 року ОСОБА_1 був ввезений на митну територію України в митному режимі «транзит» транспортний засіб «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за що сплачено єдиний збір, що підтверджується витягом з ПІК «Інспектор-2006» та уніфікованою митною квитанцією МД-1 серії 20909И №0407894 від 04 липня 2015 року.

При цьому в межах встановленого строку транзитного перевезення позивач ввезений автомобіль за межі митної території України не вивіз, в інший митний режим не помістив, митні органи про обставини непереборної сили та неможливість вивезення автомобіля не повідомив, що, в свою чергу, свідчить про допущення ним адміністративного правопорушення та правомірність винесеної відповідачем 11 вересня 2015 року постанови у справі про порушення митних правил №1931/20909/15.

Разом з тим судом першої інстанції правильно відхилено доводи позивача про те, що він перетинав кордон на автомобілі марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 як пасажир, оскільки ним не надано жодних належних та допустимих доказів такого, натомість відповідно до Технологічної схеми пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, товарів та інших предметів до єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів вноситься інформація стосовно особи, яка керувала автомобілем, а не перебувала у ньому як пасажир; поданий же технічний паспорт вказаного автомобіля стверджує лише його приналежність громадянину Польщі ОСОБА_2 , а не той факт, що саме останній керував автомобілем під час перетину кордону.

Аналогічна позиція викладена й в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №308/6260/17 (адміністративне провадження №К/9901/3030/17), від 04 грудня 2018 року у справі №448/1715/16-а (адміністративне провадження №К/9901/16366/18), від 28 травня 2020 року у справі №725/3410/17 (адміністративне провадження №К/9901/50197/18).

Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування постанови у справі про порушення митних правил №1931/20909/15 від 11 вересня 2015 року, а отже й для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року скасувати, а постанову Галицького районного суду міста Львова від 29 лютого 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко