Дата документу 02.12.2020 Справа № 331/7576/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 331/7576/17 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
провадження № 22-ц/807/3679/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2017 року про задоволення подання державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Божок– Плачінти Г.Г. про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Божок-Плачінта Г.Г. звернулась до суду з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні в Олександрівському ВДВС м Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 54553068 з примусового виконання виконавчого напису № 1426, вчиненого 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим АА., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88 483,42 грн. Державним виконавцем 22.08.2017р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим документом та направлено її копію боржнику, якому запропоновано погасити борг в добровільному порядку. Але боржник ОСОБА_1 законні вимоги державного виконавця не виконує.

У зв`язку з невиконанням боржником виконавчого документа у добровільному порядку державним виконавцем здійснюються заходи з виявлення майна боржника та його подальшої реалізації, але не мається можливості провести виконавчі дії у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки майно за боржником не зареєстровано, а боржник на вимоги не реагує та є відсутньою за зареєстрованим місцем проживання. Тому державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Божок-Плачінта Г.Г. просив обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2017 року подання про обмеження виїзду за кордон задоволено.
Обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити державному виконавцю у задоволенні подання. Серед іншого зазначала, що судом неправильно встановлені обставини, а саме, суд безпідставно вважав доведеним факт її ухилення від виконання виконавчого документа, в той час як про наявність виконавчого провадження їй взагалі не було відомо.

За вказаною апеляційної скаргою ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2020р. було відкрито апеляційне провадження.
В судове засідання апеляційного суду 02 грудня 2020р. державний виконавець Божко-Плачінта Г.Г. не з`явилась, хоча спрямована до Олександрівського ВДВС судова повістка отримана уповноваженою особою 27.11.2020р. Клопотань про відкладення справи виконавчою службою не надано, про причини неявки не повідомлено, тому апеляційний розгляд проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутності державного виконавця та представника виконавчої служби.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1 , яка підтримала свою скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
           У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування.

Судом встановлено, що на виконанні у Олександрівського ВДВС м Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 54553068 з примусового виконання виконавчого напису № 1426, вчиненого 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим АА., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88483,42 грн.
22.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим документом.

Суд вказував, що боржник ОСОБА_1 законні вимоги державного виконавця не виконує, тому загальна заборгованість не погашена.

У зв`язку з невиконанням боржником виконавчого документа у добровільному порядку державним виконавцем здійснюються заходи з виявлення майна боржника та його подальшої реалізації, але не мається можливості провести виконавчі дії у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки майна та доходів у боржника не виявлено.

Також, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але неодноразові виходи державного виконавця за цією адресою для перевірки майнового стану боржника не призвели до результату, оскільки потрапити в будинок не малось можливості, про що були складені відповідні акти .

На підставі цих встановлених обставин суд першої інстанції вважав подання обґрунтованим та задовольнив його.
Проте погодитись з висновками суду колегія не може з огляду на таке.

Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.
За ст. 377-1 ЦПК (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника – фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні виконавчих документів у передбаченому ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 377-1 ЦПК України порядку, зокрема, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції не вмотивував та не обґрунтував свої висновки в частині ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань.

Так, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон не містить посилань на те, яким чином боржник ухиляється від виконання виконавчого напису про стягнення заборгованості.
Як вбачається з подання державного виконавця та долучених до нього матеріалів виконавчого провадження, з наданої адресно-довідковим сектором УДМС України в Запорізькій області інформації слідує, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в Запорізькій області, яке збігається із зазначеним у виконавчому документі (а.с.5).

Державний виконавець вказувала у поданні, що його неодноразовими виходами за місцем мешканням боржника для перевірки його майнового стану з`ясовано, що потрапити до будинку не було можливості, про що були складені відповідні акти. На виклики державного виконавця з`явитися на особистий прийом до відділу боржник не реагує.

Зазначаючи у поданні про відсутність боржника за цією адресою, державний виконавець жодного документу, зокрема, актів, складених за наслідками виходу за адресою мешкання боржника, суду не надав. 
Між тим, державний виконавець почала здійснювати виконавчі дії, зокрема звернулась з цим поданням до суду про обмеження боржника у праві виїзду за кордон у зв`язку з ухиленням від виконання рішення суду, а тому мала переконливо довести ці обставини суду. 

Проте, як свідчать вищенаведені матеріали справи, ОСОБА_1 взагалі не була обізнана про наявність виконавчого провадження, відкритого у Олександрівському ВДВС м. Запоріжжя, де вона є боржником. Та на спростування цих доводів матеріали справи не містять, а державним виконавцем не надано доказів, що боржник отримувала копію постанови про відкриття виконавчого провадження, чи вимогу про прибуття до державного виконавця, як то і доказів, що державний виконавець направляла їй за дійсною адресою місця проживання відповідні документи, пов`язані з виконанням виконавчого напису. Зокрема, матеріали справи не містять жодного процесуального документу, який би спростував ці доводи апеляційної скарги.

Судом при розгляді подання досліджувались додані до нього державним виконавцем наступні документи: постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.5-6), копія виконавчого напису нотаріуса ( а.с. 7), результат обробки запиту щодо сум доходу, нарахованого боржнику ( а.с. 8), довідка з бази даних АІС «Автомобіль» про відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а.с.9), відповіді з Державної фіскальної служби України про перебування на обліку боржника та наявність доходів ( а.с. 10, 11), .10), відповідь з Пенсійного фонду України про трудові відносини та цивільно-правові угоди, які відсутні (а.с. 12). 
           Жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 отримала будь-який документ з ВДВС та ухиляється від явки до державного виконавця, від надання відомостей, які мають значення для примусового стягнення, або іншим чином ухиляється від виконання обов`язків, суду надано не було.
Крім того, жодних дій з примусового виконання постанови про стягнення грошової суми державним виконавцем на час звернення до суду зроблено не було. А наявні в матеріалах справи та вище перелічені докази, які надав державний виконавець суду першої інстанції в обґрунтування свого подання,  не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення.
Суд не досліджував обставини, що мають значення для справи, а сама по собі наявність виконавчого документа на виконанні та наявність за ним непогашеного боргу не може свідчити про ухилення боржника від виконання обов`язку по його сплаті.

Таким чином, без належної перевірки обставин щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання виконавчого документа, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, висновок суду про задоволення подання є необґрунтованим.
При розгляді питання про наявність підстав для тимчасового обмеження виїзду боржника за кордон, судова колегія враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, де зазначено, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухиленням боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тому судова колегія вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим на підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вона підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2017 року скасувати. 
Відмовити в задоволенні подання державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Божок–Плачінти Г.Г. про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2020 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.