Ухвала
23 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 398/738/18
провадження № 51-4730ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього, 
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на судові рішення щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України 
та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, 
що судом касаційної інстанції є Верховний Суд, при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України.
Однак, усупереч вимог КПК, засуджений звернувся до суду касаційної інстанції 
з касаційною скаргою, яку адресував Верховному суду України.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота судового розгляду, на які посилається в касаційній скарзі засуджений, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Крім того, засуджений наводить доводи щодо неправильного застосування 
ст. 71 Кримінального кодексу України та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість при ухваленні вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2020 року та постановленні ухвали Кропивницького апеляційного суду від 08 вересня 2020 року щодо нього, які були предметом перегляду судом касаційної інстанції (ухвала Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року), та не можуть бути предметом повторного перегляду.
Згідно зі ст. 427 КПК, в касаційній скарзі, крім іншого, має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статями 412-414 КПК.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, 
що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень вбачається, 
що засуджений зазначає про порушення його права на захист при проведенні окремих слідчих дій, однак не указує, яким чином таке право було порушене, з огляду 
на визнання судом недоцільним дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, чи були дані обставини предметом перегляду суду апеляційної інстанції, та яких саме порушень норм матеріального та процесуального права він допустився, переглядаючи вирок суду першої інстанції, з огляду на межі апеляційного перегляду, передбачені ст. 404 КПК, 
та підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, визначені ст. 409 КПК.
Водночас, зазначаючи про тиск зі сторони працівників поліції на досудовому розслідуванні, засуджений не указує, який саме тиск на нього здійснювався, чи були 
за даним фактом звернення до відповідних органів щодо порушення прав людини 
і основоположних свобод в порядку ст. 214 КПК, чи повідомлялись такі факти під час судового розгляду та чи була судами вказаним обставинам надана оцінка. 
Пункт 3 частини 2 статті 427 КПК передбачає зазначення у касаційній скарзі судового рішення що оскаржується. 
У тексті касаційної скарги наведені доводи щодо порушень, які, на думку засудженого, допущені судами при ухваленні Олександрійським міськрайонним суду Кіровоградської області вироку від 21 січня 2020 року, Кропивницьким апеляційним судом ухвали 
від 08 вересня 2020 року, Бахматським районним судом вироку від 01 листопада 2016 року та ухвали від 10 березня 2020 року та прохання скасувати незаконні судові рішення та направити справу на досудове розслідування. При цьому до касаційної скарги долучено копії лише вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2020 року та ухвали Кропивницького апеляційного суду 
від 08 вересня 2020 року, вимога засудженого про скасування незаконних судових рішень не конкретизована та не містить найменування оскаржених судових рішень, що унеможливлює визначення предмету касаційного оскарження у поданій скарзі.
Крім того вимога, викладена в касаційній скарзі, не відповідає положенням ст. 436 КПК, що є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 427 цього Кодексу. Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено в ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Наявність вказаних недоліків та відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги 
і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, 
що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк 
на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху 
та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги – п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                  ОСОБА_3