Справа № 164/1145/20 	Головуючий у 1 інстанції: Невар О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1112/20  Категорія: 84 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 листопада 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
представника стягувача ОСОБА_1 ,
приватного виконавця Клеха А. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича у виконавчому провадженні № 58441461 та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою заявника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 09 вересня 2020 року,
                                       В С Т А Н О В И В :
У серпні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із зазначеною скаргою.
Покликалось на те, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_2   взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором № 014/1101/27293 від 29 травня 2006 року, на виконання рішення суду від 20 березня 2007 року, яке набрало законної сили, Маневицьким районним судом Волинської області 27 квітня 2007 року було видано виконавчий лист № 2-82/2007 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором на суму 52516.97 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 267863 гривень 06 копійок, та сплачених позивачем судових витрат на суму 1730 грн, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А.Є.
01 квітня 2019 року приватним виконавцем Клехом А.Є. було проведено опис та арешт предмету іпотеки - нерухомого майна боржника, а саме, житлового будинку (А-1), загальною площею 87.2 кв. метри, житловою площею 48.6 кв. метра, з надвірними будівлями і спорудами - гаражем (б), огорожею (1-4), та земельної ділянки загальною площею 0,14 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать боржнику ОСОБА_2 . 
У подальшому під час проведення виконавчих дій приватним виконавцем було встановлено, що за адресою предмету іпотеки зареєстрований малолітній онук боржника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після чого, суб`єктом оскарження жодні заходи щодо примусової реалізації вищезазначеного нерухомого майна не проводились. 
Крім того стягувач вказував, що через відсутність подальших дій приватного виконавця щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, ним 27 червня 2020 року направлялось виконавцю відповідне клопотання про здійснення подальших дій по виведенню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», предмету іпотеки на реалізацію через ДП «Сетам» без отримання згоди від органу опіки та піклування. Однак 21 липня 2020 року ним було отримано лист-повідомлення приватного виконавця Клеха А.Є. № 384 від 15 липня 2020 року, про відмову АТ «Райффайзен Банк Аваль» у вчиненні вказаних вище дій з посиланням на порушення законних прав малолітнього онука боржника, вимог п. 3 Розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року, п. 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, та відсутність дозволу служби у справах дітей Луцької міської ради на реалізацію описаного та арештованого майна - предмету іпотеки. 
Вважаючи вказану бездіяльність приватного виконавця незаконною, так як на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про іпотеку», яким не передбачено отримання дозволу органу опіки та піклування на реалізацію заставного майна, скаржник просив суд зобов`язати приватного виконавця Клехо А.Є. вчинити дії в рамках виконавчого провадження № 58441461 з визначення вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_2 для його подальшої реалізації, здійснити дії по виведенню вказаного майна на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому ст. 61 Закону України „Про виконавче провадження", через ДП „Сетам" або іншу систему електронних торгів, діючу на час передачі майна, без отримання згоди від органу опіки та піклування.
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 09 вересня 2020 року в задоволенні скарги стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції, про те, що на спірні правовідносини не поширюються вимоги Закону України «Про іпотеку» є помилковими. Відтак, ураховуючи, що реєстрація малолітнього онука боржником була здійснена після укладення кредитного договору та договору іпотеки, стягувач вважає, що іпотекодавцем ОСОБА_2 було порушено вимоги договору іпотеки від 06 червня 2006 року. Тому вказаний факт не може використовуватись боржником для позбавлення кредитора права отримати задоволення своїх вимог за рахунок конкретного, переданого в іпотеку майна.
Крім того, на думку кредитора, примусова реалізація предмета іпотеки за рішенням суду з прилюдних торгів не є правочином, а є виконанням рішення суду, тому згода органу опіки та піклування на реалізацію будинковолодіння боржника з аукціону в процесі примусового виконання рішення суду не потрібна.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що не виводячи іпотечне майно - житловий будинок з земельною ділянкою на реалізацію, у якому зареєстрована малолітня дитина, без отримання згоди від органу опіки та піклування, державний виконавець діяв згідно своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та відповідними інструкціями.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А.Є. з 20 лютого 2019 року перебуває виконавчий лист № 2-82/2007, виданий 27 квітня 2007 року Маневицьким районним судом Волинської області, про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитної заборгованості за договором № 014/1101/27293 від 29 травня 2006 року на суму 52516,97 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 267863 грн 06 коп., та судових витрат на суму 1730 грн. (а.с. 8).
В рамках цього виконавчого провадження 1 квітня 2019 року приватним виконавцем Клехом А.Є. було проведено опис та арешт предмету іпотеки - нерухомого майна боржника: житлового будинку (А-1), загальною площею 87.2 кв. метри, житловою площею 48.6 кв. метрів, з надвірними будівлями і спорудами - гаражем (б), огорожею (1-4); земельної ділянки, площею 0,14 га, що призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , і належать боржнику - іпотекодавцю ОСОБА_2 (а. с. 35-36). 
Також встановлено, що за адресою предмету іпотеки зареєстрований малолітній онук боржника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 14). 
27 червня 2020 року стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив суб`єкту оскарження приватному виконавцю Клеху А. Є. клопотання про здійснення подальших дій по виведенню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», предмету іпотеки на реалізацію через ДП «Сетам» без отримання згоди від органу опіки та піклування (а.с. 13). 
21 липня 2020 року на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшов лист-повідомлення приватного виконавця Клеха А.Є. № 384 від 15 липня 2020 року, яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» у вчиненні дій щодо виведення предмету іпотеки на реалізацію через ДП «Сетам» з посиланням на порушення законних прав малолітнього онука боржника, вимог п. 3 Розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року, п. 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року та відсутність дозволу служби у справах дітей Луцької міської ради на реалізацію описаного та арештованого майна - предмету іпотеки було відмовлено (а.с.14, 37-38). 
З наявного в матеріалах справи рішення виконкому Луцької міської ради від 23 липня 2020 року № 386-1 слідує, що у зв`язку з тим, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право користування житлом у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то у наданні згоди приватному виконавцю Клеху А. Є. на реалізацію з прилюдних торгів цього будинку, який належить боржнику ОСОБА_2 , було відмовлено (а.с. 28-29).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 ( далі - Порядок), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Пунктом 3 Розділу II Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. 
Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.
Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19); від 10 жовтня 2019 року в справі № 751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19); від 30 вересня 2020 року в справі № 303/3043/19 (провадження №61-8347св20), що свідчить про незмінність судової практики.
Отже, встановивши ті обставини, що орган опіки та піклування не дав згоду на реалізацію спірного будинковолодіння, право користування яким має неповнолітній онук боржника ОСОБА_3 , що відсутнє відповідне судове рішення про передачу вказаного нерухомого майна на реалізацію, право користування у якому має неповнолітня дитина, та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність вимог стягувача - банку та законно і обґрунтовано відмовив йому у задоволенні його скарги.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність постановленої ним ухвали.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись статтями 367-368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
                                                У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу заявника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.
Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 09 вересня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді