Номер провадження: 33/813/942/20
Номер справи місцевого суду: 497/183/20 
Головуючий у першій інстанції Раца В.А. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М., 
при секретарі Фабіжевській Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №074535 від 01.02.2020р., ОСОБА_1 01 лютого 2020 року о 00.55 год. в м. Болград Одеської області по вул. Терещенко керував автомобілем HYUNDAI i10, д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме повідомлено на лінію 102 про керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тобто в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а. с. 2).
Постановою Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік, також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 гривень (а. с. 47-50).
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить її скасувати, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року (а. с. 77-103).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року головуючим суддею визначено суддю – Кадегроб А.І. (а. с. 105).
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року. Відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року (а. с. 134-137).
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року задоволено заяву судді Одеського апеляційного суду Кадегроб А.І. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року. Матеріали справи про адміністративне правопорушення №33/813/942/20 передано до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого головуючого судді (а. с. 220-221-).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2020 року головуючим суддею по справі визначено суддю Одеського апеляційного суду Драгомерецького М.М..
Розгляд справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року призначено на 12 листопада 2020 року о 14.30год..
Будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився. 11 листопада 2020 року подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної не є обов`язковою. 
З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доводів, викладених в ній, а також доказів, які містяться в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
В ст. 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Згідно із ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103. 
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку,  особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Поліцейським на місці зупинки транспортного засобу проводиться огляд з використанням спеціальних технічних засобів, лише відносно осіб, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №074535 від 01.02.2020р. (а. с. 2);
2)поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 4-5);
3)рапортом Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу ГУНП в Одеській області про повідомлення на службу «102» про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху (а. с. 3).
4)відеозаписом подій (а. с. 10).
Протокол про адміністративне правопорушення – це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, однак може бути доказом у справі лише у разі відповідності вимогам ст. 256 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №074535 від 01.02.2020р., ОСОБА_1 01 лютого 2020 року о 00.55 год. в Одеській обл. м. Болград по вул. Терещенко керував автомобілем HYUNDAI i10, д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме повідомлено на лінію 102 про керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тобто в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою, а його зміст повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками, та безпосередньо ОСОБА_4 , який також в протоколі зазначив – «ознайомлений, не згідний» (а. с. 2) 
В зазначеному протоколі чітко викладено суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зазначено пункт Правил дорожнього руху України, який був порушений та норму КУпАП, якою встановлено адміністративна відповідальність.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що в протоколі невірно зазначено місце роботи ОСОБА_1 , та те що часом складання протоколу про адміністративне правопорушення зазначено – 00.48 год., а час вчинення адміністративне правопорушення вказано – 00.55 год., оскільки зазначену описку апеляційний суд не може визнати підставою для скасування постанови Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року та закриття провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В даному випадку вказані доводи апелянта не мають суттєвого правового значення та не впливають на факт вчинення  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення. Крім того, графу «місце роботи» в протоколі працівники поліції заповняють виключно зі слів самої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Таким чином, апеляційний суд в силу вимог ст. ст. 251-252 КУпАП визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №074535 від 01.02.2020р.р. належним, допустимим та достовірним доказом по справі.
Апеляційний суд також критично відноситься до доводів апеляційної скарги відносно того, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути належними та допустимими доказами по справі, оскільки зазначені особи в силу вимог ст. 63 Конституції України взагалі не можуть бути свідками в даній справі, з наступних підстав.
Статтею 63 Конституції України, передбачено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.
Згідно ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.
Таким чином, свідком може бути кожна особа, закон не встановлює жодних обмежень для особи свідка. При цьому, з урахуванням конституційного положення (ст. 63 КУ) фізична особа має право відмовитись від давання показань щодо себе, члени сім`ї чи близьких родичів та не може бути притягнута до відповідальності за відмову від дачі показань. У разі ж, коли зазначені особи погодилися давати показання, вони несуть відповідальність за завідомо неправдиві показання.
В письмових пояснень  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є батьками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 виїхав на автомобілі у стані алкогольного сп`яніння, також вони підтвердили в протоколі про адміністративне правопорушення про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, про що свідчать також їх підписи.
Згідно рапорту старшого інспектора-чергового Болградського ВП Абаджиєва Є.В., до поліції за телефоном 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що 01.02.2020р. о 00.18 год. його син ОСОБА_1 сів за кермо у нетверезому стані і поїхав в бік м. Одеса.
Апеляційний суд звертає увагу, що свідкам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були роз`яснено їх права передбачені ст. 63 Конституцією України, в тому числі право не давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичі, про що свідчить їх підписи в матеріалах справи (а. с. 4-5).
Письмові пояснення свідків містять необхідні реквізити, підписані ними та не суперечать фактичним обставинам події, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, права передбачені ст. 63 КУ їм роз`яснені, а тому апеляційний суд визнає їх належними, допустимими і достовірним доказами та приймає до уваги.
Апеляційним судом також був досліджений наявний в матеріалах справи СD-диск із відеофіксацією подій, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .. Згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу Драгер, також було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився.
Крім того, з відеозапису, вбачається, що працівники поліції докладно та чітко роз`яснили ОСОБА_1 суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявність в нього конкретних ознак алкогольного сп`яніння, та причину зупинку, а саме повідомлення на службу «102» про порушення ним правил дорожнього руху (СD-диск а. с. 10).
З приводу тверджень апелянта про те, що наданий відеозапис не може вважатись законим здобутим доказом та не може бути належним доказом в справ, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Зазначений відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Отже, приєднання поліцейським до матеріалів справи доказів є виконанням покладеного на нього обов`язку і не свідчить про недопустимість таких доказів.
Зазначений відеозапис стосується ОСОБА_1 , дії якого на ньому зафіксовані, та переданий до суду для розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , який зроблено з метою забезпечення доказів у справі відповідно до ст. 251 КУпАП. 
Обсяг запису відображає із достатньою повнотою стан водія, його поведінку та дотримання працівниками поліції вимог закону. Доказів, що цей відеозапис сфальсифіковано чи на ньому відображено інші обставини, матеріали справи не містять.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Відеозапис наявний в матеріалах справи, є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. При цьому, підтверджує обставини, викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення, та обґрунтовано взятий судом до уваги.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 взагалі не перебував в стані алкогольного сп`яніння та він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а автомобіль був припаркований біля його будинку, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 ставиться в провину адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 ПДР України, а саме за відмову на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння є адміністративним правопорушенням, визначеним ст.130 КУпАП.
При цьому згідно положень Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України №111 від 16.02.2018р. (в редакції на момент вчинення адміністративного правопорушення), органи поліції та їх посадові особи зобов`язані реагувати на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб та забороняє відмову в прийнятті та реєстрації повідомлень про правопорушення або події.
Згідно рапорту старшого інспектора-чергового Болградського ВП Абаджиєва Є.В., до поліції за телефоном «102», 01.02.2020р. о 00.18год. надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що його син ОСОБА_1 сів за кермо у нетверезому стані і поїхав в бік м. Одеса (а. с. 3).
Таким чином, є законною та обґрунтованою вимога працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки органи поліції у виконання своїх посадових обов`язків зреагували на повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Оскільки водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Доводи ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, в тому числі відносно того, що судді Болградського районного суду Одеської області здійснюють на нього тиск, та спроби насильства відносно нього, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, не підтвердженні матеріалами справи та оцінюються апеляційним судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Болградського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький