ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7743/20 Справа № 2-5676/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 81

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, товариство з обмеженою відповідальністю “Райффайзен Лізинг Аваль” , -

В С Т А Н О В И Л А : 

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця Русецької О.О..
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з нього на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» стягнута заборгованість. На підставі дублікату виконавчого листа № 2-5676/11, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №59904967. Ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про видачу дубліката виконавчого листа скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 заява про видачу дубліката виконавчого листа залишена без розгляду. 27 квітня 2020 року скаржником на адресу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. направлено заяву про закінчення виконавчого провадження, яка була нею отримана 30 квітня 2020 року, проте виконавче провадження не закінчено і здійснюється протиправне стягнення на підставі скасованого виконавчого листа. 
Враховуючи викладене, скаржник просив визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Русецької О.О., що виразилася у незакінченні на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчого провадження №59904967 за дублікатом виконавчого листа. Та зобов`язати приватного виконавця: закінчити виконавче провадження; виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_1 ; зняти арешти, накладені на майно і кошти боржника ОСОБА_1 постановами приватного виконавця у виконавчому провадженні №59904967; скасувати інші вжиті виконавцем примусові заходи у виконавчому провадженні №59904967 відносно боржника ОСОБА_1 ..
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 ..
Ухвала суду мотивована тим, що скаржником не доведено факт того, що виконавче провадження було відкрито на підставі дублікату виконавчого листа.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виконавче провадження було відкрите на підставі дубліката виконавчого листа. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги, посилаючись лише на заперечення приватного виконавця, в яких зазначалося, що виконавче провадження відкрите на підставі оригіналу виконавчого листа, а не дублікату. При цьому, суд не витребував та не дослідив матеріали виконавчого провадження за яким здійснюється примусове виконання.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з недоведеності скаржником, що виконавче провадження було відкрите на підставі дублікату виконавчого листа.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. відкрите виконавче провадження № 59904967 з примусового виконання виконавчого листа № 2- 5676/11 виданого 05.08.2013 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договорами фінансового лізингу від 27.06.2007 № L846_06/07 та № L847 06/07, від 11.09.2007 р. № L1095_09-07 та № L1096_09-07, 2.375.411,62 грн., в тому числі 2 083 394,92 грн. заборгованості, 164 949,84 грн. пені, 37 284,29 грн. 3% річних, 89 782,57 грн. індексації відповідно до індексу інфляції.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
З копії матеріалів виконавчого провадження, зокрема копії заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» про прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження, вбачається, що в додатках значиться оригінал виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 08.08.2013 року.
Встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що виконавче провадження було відкрите на підставі дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 ..
Доводи апелянта в скарзі про те, що виконавче провадження було відкрите на підставі дубліката виконавчого листа, а також те, що суд першої інстанції не витребував та не дослідив матеріали виконавчого провадження за яким здійснюється примусове виконання, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи в яких наявна копія матеріалів виконавчого провадження. 
Інші твердження колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказів того, що виконавче провадження було відкрите на підставі дублікату виконавчого листа скаржником ні в суду першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було, а тому вказане є лише припущенням ОСОБА_1 ..
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи вказану скаргу, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги.
Оскаржувана ухвала як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                 П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко