ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9264/18	Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/943/20 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 331060000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Гірський Б.О. 
Суддів -  Бершадська Г. В., Ходоровський М. В., 
за участю секретаря - Панькевич Т.І. 
заінтересованої особи ОСОБА_1 , заявника       ОСОБА_2 та її представника - адвоката 
Бачинської Н.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9264/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її спільного проживання з 1980 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю - ОСОБА_3 .
В обгрунтування заяви вказувала, що встановлення даного юридичного факту їй необхідне для прийняття спадщини після смерті матері, яка померла в березні 1989 року .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 із своєю матір`ю ОСОБА_3 з 1980 року по дату смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час відкриття спадщини після померлої - 13/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, а заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спір щодо спадково майна, в т.ч. і встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Крім того, зазначає, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, чим позбавлено можливості подати докази, які підтверджують, що ОСОБА_2 постійно не проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_3 з 1980 року по дату смерті останньої.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_1 не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування норм матеріального та процесуального права як необхідної передумови скасування судових рішень.
Зазначає, що посилання ОСОБА_1 на те, що спір підлягає вирішенню у порядку позовного провадження спростовуються висновком Верховного Суду, викладеним у справі №336/709/18-ц.
Вважає, що додані до апеляційної скарги пояснення осіб не можуть братись до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки отримані у непередбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Зазначені особи не є сторонами спору, третіми особами та свідками у справі (не заявлялись клопотання про їх допит як свідків, та такі особи не попереджені про кримінальну відповідальність за відомо неправдиві пояснення).
Крім того, дані пояснення не є об`єктивними та не можуть бути достовірними доказами, оскільки особи, які надавали ці пояснення перебувають у неприязних відносинах із заявником.
Зазначає, що фактично проживала зі своєю матір`ю, доглядала за нею, за свої кошти похоронила та поставила надгробний пам`ятник, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками, а тому твердження заінтересованої особи про те, що померла проживала одна не відповідають дійсності.
       Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на мотиви, викладені в ній.
ОСОБА_2 та її представник вважають апеляційну скаргу безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
З матеріалів справи та пояснень сторін в суді апеляційної інстанції вбачається, що в травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт спільного проживання її з матір`ю ОСОБА_4 з 1980 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлення даного факту їй необхідне для прийняття спадщини після смерті матері, яка померла в березні 1989 року.
Згідно відповіді ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" №108/07-2 від 17.02.2014 р. за ОСОБА_3 було зареєстровано 13/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а 12/25 частин за ОСОБА_5 (а.с.43).
У вказаному будинку постійно проживає та зареєстрований ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в даному домоволодінні зареєстрована не була.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 від 30.06.2009 року (а.с.12).
З відповіді Першої Тернопільської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.
17.06.2014 року до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, за якою було заведено спадкову справу №378/2014 до майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За даними матеріалів вказаної спадкової справи мати ОСОБА_5 - ОСОБА_3 була постійно зареєстрована разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ПП "Східний Масив" №1-243 від 11.06.2014 року, таким чином ОСОБА_5 спадщину після своєї матері ОСОБА_3 прийняла у встановленому законом порядку, але не оформила своїх спадкових справ.
05.11.2015 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №2536 на ім`я ОСОБА_1 на 13/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , належних померлій ОСОБА_3 , спадкоємцем за законом якої була її дочка - ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.59).
Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Згідно статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Як роз`яснено у абз.3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами і доповненнями), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчому судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
При цьому, у пункті 1 цієї Постанови зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
З матеріалів справи вбачається, що метою встановлення юридичного факту для ОСОБА_2 є вирішення питання про право на спадкове майно, яке залишилось після смерті, в 1989 році, її матері ОСОБА_3 і власником якого на час звернення ОСОБА_2 з відповідною заявою до суду є ОСОБА_1 (в порядку спадкування за законом).
Таким чином, у даній справі встановлення факту пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.
       Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту залишенню без розгляду.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 у розмірі 528 грн. 60 коп. за розгляд апеляційної скарги слід стягнути з ОСОБА_2 .
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року скасувати.
       Залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання із її матір`ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.
       Роз`яснити заявниці ОСОБА_2 право звернення до суду в порядку позовного провадження.
       Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: с.Грабівці Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 (прож. АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) 528 грн. 60 коп. сплаченого ним судового збору за розгляд апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий                                                                Гірський Б.О.

Судді:                                                                        Бершадська Г.В.
       
                                                                               Ходоровський М.В.