Справа № 338/209/20 
Провадження № 22-ц/4808/840/20 
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
головуючого  (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д. 
секретаря                                        Мельник О.В.,
з участю:                                  представника апелянта ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди, за апеляційними скаргами представника Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області та представника Державної казначейської служби України на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Рибкою Л.Я. 21 травня 2020 року в селищі Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 травня 2020 року,  
                                                    в с т а н о в и в : 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Богородчанської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування вимог зазначено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року частково задоволено її позов до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України, яким зобов`язано управління здійснити перерахунок і виплату їй пенсії державного службовця з урахуванням у складові заробітної плати, з якої нараховується пенсія, сум матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати відповідно до довідки Богородчанської РДА № 92 від 15 серпня 2017 року. Причиною неврахування до її пенсії вказаних надбавок слугувало те, що Богородчанська РДА надала до органу Пенсійного фонду України довідку для призначення їй пенсії без зазначення в ній матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати. Отже, з 2011 року, тобто з часу призначення пенсії вона недоотримувала грошові кошти. За її зверненням ТзОВ "ЮрекАудит" надана аудиторська довідка-розрахунок, згідно якої різниця між перерахованою пенсією за рішенням суду та виплаченою пенсією (недотримана пенсія) становить 15842,72 грн, а інфляційні втрати складають 19 143,14 грн. В добровільному порядку Богородчанською РДА вказану майнову шкоду їй відшкодовано не було. Посилаючись на вимоги ст. 22, 625, 1173 ЦК України, просила стягнути на її користь з держави України в особі Державної казначейської служби України та Богородчанської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 34985,86 грн завданої шкоди, а також судові витрати, які включають витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн та 1200 грн за проведення аудиторського розрахунку (а.с.1-3).
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 34985,86 грн на відшкодування майнової шкоди, стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 840,80 грн судового збору та 1200 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи (а.с.95-99).
Не погодившись з даним судовим рішенням, представник Богородчанської районної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необгрунтованим, а викладені у рішенні висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи. 
Представник апелянта зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року залишено без змін, визнано протиправною відмову Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у зарахуванні ОСОБА_2 до суми, з якої обчислюється розмір її пенсії, виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації, з яких сплачений збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язано управління здійснити ОСОБА_2 перерахунок і виплату пенсії державного службовця з урахуванням у складові заробітної плати, з якої нараховується пенсія, сум матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати відповідно до довідки Богородчанської РДА № 92 від 15 серпня 2017 року. Тобто вказаним рішенням, яке є виконаним, відновлено порушені права позивача, а тому стягнення заявленої позивачем суми є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов`язання, що відповідно до положень Конституції є недопустимим. Вказує також на те, що заявлена позивачем сума завданих збитків, які полягають у недоотриманні пенсії та інфляційних витрат, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України і право позивача на виплату пенсії у встановленому законом розмірі відновлено рішенням адміністративного суду. З вказаних підстав просить скасувати рішення суду (а.с.107-110). 
Не погодившись з рішенням суду, представник Державної казначейської служби України подав апеляційну скаргу, в якій вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Представник апелянта вказує на те, що будь-які протиправні дії Державною казначейською службою України відносно позивача не здійснювались, права та законні інтереси не порушувались, в той же час, жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Звертає увагу суду на те, що ст. 1173 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Особливістю відшкодування такої шкоди є те, що зазначені вище суб`єкти несуть відповідальність за шкоду, що завдана неправомірними діями зазначених органів та їх посадових і службових осіб. Зважаючи на те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року визнано протиправною відмову Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у зарахуванні ОСОБА_2 до суми, з якої обчислюється розмір її пенсії, виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації, з яких сплачений збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, належним відповідачем виходячи з цього є Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, як установа, яка безпосередньо здійснювала нарахування пенсії, в той же час ані позивачем, ані судом з власної ініціативи вказане управління не було залучено до розгляду даної справи. Тому застосування норми ст. 1173 ЦК України є неможливим, так як жодним рішенням суду чи іншим документом не визначено Богородчанську РДА як орган, що завдав шкоду позивачу. 
Крім того, зазначає, що відповідно до позовної заяви позивач просить відшкодувати матеріальну шкоду, проте в обґрунтування позовних вимог посилається на норми цивільного кодексу, які передбачають відшкодування збитків (упущеної вигоди), чим виходить за межі заявлених позовних вимог та самостійно змінює предмет спору. Посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 13.09.2017 року по справі № 1388цс17, відповідно до якої перерахунок пенсії не є збитками в розумінні ст.ст. 22, 1166 ЦК України.
Просить врахувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду по справі № 522/3454/16-ц, відповідно до яких під час визначення того, у якому порядку потрібно розглядати конкретний спір, необхідно встановити предмет спору, характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників справи. У разі оскарження позивачем дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. На думку представника апелянта, даний спір є предметом розгляду в адміністративному суді, так як за своєю природою є публічно-правовим.
За наведених обставин просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог позивача відмовити (а.с.118-123). 
Відзиви на апеляційні скарги не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явився представник апелянта Державної казначейської служби України, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи юридична особа повідомлена належним чином  у спосіб направлення судової повістки рекомендованою поштовою кореспонденцією.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що розпорядженням голови Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 29 червня 2011 року №26-к ОСОБА_2 звільнено з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі (а.с.41).
23 вересня 2011 року Богородчанською РДА видано ОСОБА_2 довідку про складові заробітної плати (за останні 24 місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» за № 34, яка містить інформацію про надбавки, премії та інші виплати за період з 01.06.2009 року до 31.05.2011 року, де в графі "інші виплати" не зазначено будь-яких відомостей (а.с. 21-23). Таку ж довідку видано 30 червня 2011 року за № 35 (а.с.24-26). 
15 серпня 2017 року Богородчанською РДА ОСОБА_2 видано нову довідку про складові заробітної плати (за останні 24 місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 92 за той самий період, яка містить інформацію про інші виплати (індексацію, допомогу на оздоровлення) (а.с. 18-20).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (справа №300/350/19), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у зарахуванні ОСОБА_2 до суми, з якої обчислюється розмір її пенсії, виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації, з яких сплачений збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити ОСОБА_2 з 01 листопада 2018 року перерахунок і виплату пенсії державного службовця з урахуванням у складові заробітної плати, з якої нараховується пенсія, сум матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати відповідно до довідки Богородчанської районної державної адміністрації від 15 серпня 2017 року № 92. 
Цим рішенням суду встановлені обставини, що ОСОБА_2 з 30.06.2011 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Заробітна плата для обчислення даного виду пенсії розрахована на підставі довідок Богородчанської районної державної адміністрації, які не містили відомостей про матеріальну допомогу на оздоровлення та індексації заробітної плати. (а.с.79-82, 83-87).
Згідно аудиторської довідки-розрахунку, складеної 26 грудня 2019 року ТзОВ «ЮрекАудит» за запитом ОСОБА_2 про проведення розрахунку різниці між перерахованою пенсією за рішенням суду та виплаченою пенсією за липень 2011 року - березень 2014 року,  квітень 2015 року - жовтень 2015 року, січень 2017 року - вересень 2017 року та розрахунку інфляційних втрат на цю різницю станом 01.12.2019 року встановлено, що різниця між перерахованою пенсією за рішенням суду та виплаченою пенсією (неотримана пенсія) за відповідні періоди становить 15842,72 грн, а інфляційні втрати складають 19 143,14 грн (а.с.5-7).
В судовому засіданні ОСОБА_2 подала копію трудової книжки, із якої встановлено, що згідно запису під порядковим номером 32, датованого 29.06.2011 року, ОСОБА_2 звільнена з посади у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі (ст. 38 п. 8 КЗпП України, ст. ст. 23, 30 ЗУ «Про державну службу»); згідно запису під порядковим номером 33 від 06.12.2012 року ОСОБА_2 прийнята на посаду фахівця із соціальної роботи Богородчанського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, з якої звільнена у зв`язку з переведенням на роботу у Богородчанську райдержадміністрацію на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (запис під порядковим номером 34 від 05.03.2014 року). Згідно запису під порядковим номером 35 від 06.03.2014 року ОСОБА_2 призначена на посаду помічника голови райдержадміністрації за переведенням з районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; згідно запису під порядковим номером 36 від 12.03.2014 року ОСОБА_2 призначена на посаду директора Богородчанського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на період перебування основного працівника у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3 (трьох) річного віку; згідно запису під порядковим номером 37 від 24.03.2015 року ОСОБА_2 звільнена із займаної посади за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України); згідно записів під порядковими номерами 38-40 від 12.11.2015 року ОСОБА_2 обрана сільським головою с.Глибівка, прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування та їй присвоєно 9 ранг ІV категорії посадової особи місцевого самоврядування (а.с. 159-164). 
Таким чином, після призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_2 переходила на інший вид пенсії за віком на загальних підставах, а потім знову на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», так як після призначення пенсії продовжувала працювати, в тому числі на посадах державної служби.
Судом апеляційної інстанції витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України інформацію, із якої встановлено, що розпорядженням 489 від 11.07.2011 року Управління ПФУ Богородчанського району ОСОБА_2 призначена пенсія за віком як держслужбовцю, з 30.06.2011р. у розмірі 1495,33 грн; з 01.07.2011р. – 1495,33 грн (довічно) (а.с.175). 
Із довідки про перерахунок пенсії від 16.12.2019р., наданої Тисменицьким об`єднаним управлінням ПФУ, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 перераховано пенсію (за віком), зазначено, що працює. З 11.12.2019р. по 28.06.2021р. – розмір пенсії з надбавками становить 2770,72 грн, з 29.06.2021р. – довічно, розмір пенсії з надбавками – 2770,72 грн (а.с.176).
Із довідки про перерахунок пенсії від 24.01.2020р., наданої Тисменицьким об`єднаним управлінням ПФУ, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 перераховано пенсію (за віком), зазначено, що працює.  Призначено  з 01.02.2020р. по 30.06.2020р. пенсію (з надбавками) в розмірі 2769,74 грн; з 01.07.2020р. по 30.11.2020р. – 2769,74 грн; з 01.12.2020р. по 28.06.2021р. – 2769,74 грн;  з 29.06.2021р.- довічно -  2769,74 грн (а.с.177).
Відповідно до Довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 09.09.2020р.,  розмір пенсії ОСОБА_2 за червень 2011 року становив 66,99 грн, з липня по серпень 2011 року – 2009,87 грн, з вересня 2011 року по березень 2014 року – 2037,88 грн, з квітня 2014 року по лютий 2015 року – 1660,93 грн, у березні 2015 року – 1746,05 грн, з квітня по жовтень 2015 року – 2037,88 грн, у листопаді 2015 року – 747,23 грн, з грудня 2015 року по грудень 2016 року – доходи відсутні, з січня по вересень 2017 року – 2037,88 грн, з жовтня по листопад 2017 року – 2176,16 грн, з грудня 2017 року по вересень 2018 року – 2369,84 грн (а.с. 178-180). 
Згідно довідки від 09.09.2020 року розмір пенсії за віком ОСОБА_2 у жовтні 2018 року становив – 2294,88 грн, з листопада по грудень 2018 року – 2361,22 грн, у січні 2019 року – 2768,14 грн, з лютого по листопад 2019 року – 2361,22 грн, у грудні 2019 року – 2638,62 грн, у січні 2020 року – 2770,72 грн, у лютому 2020 року – 2769,74 грн (а.с.181).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що нарахування позивачці пенсії у зменшеному розмірі стало наслідком видачі Богородчанською РДА, як роботодавцем, довідки № 35 від 30 червня 2011 року, що не містила відомостей про матеріальну допомогу на оздоровлення та індексації заробітної плати, які остання отримувала за місцем роботи, та була подана ОСОБА_2 до відповідного органу при призначенні пенсії державного службовця. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
У даній справі збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримала або недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, а також наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Крім того, чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками також покладено на позивача.
ОСОБА_2 пред`явила позов про стягнення упущеної вигоди, у тому числі на підставі положень ст.1173 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Представником апелянта Богородчанської районної державної адміністрації у судовому засіданні визнані ті обставини, що позивачці для призначення пенсії в 2011 році видана довідка про заробітну плату, у якій не були зазначені суми матеріальної допомоги та індексація заробітної плати.  Щодо причин не включення у довідку цих сум представником апелянта зазначено, що такі вимоги до довідок пред`являлися Управлінням пенсійного фонду.
Отже, ці обставини визнаються іншим учасником справи (відповідачем), не підлягають доказуванню, і суд не має сумніву в їх достовірності, тому приймає їх до уваги в силу положень частини 1 статті 82 СК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з вини відповідача Богородчанської районної державної адміністрації в результаті видання довідки ОСОБА_2 для призначення їй пенсії без зазначення в ній матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати, призначена  пенсія у  меншому розмірі ніж  у тому, у якому могла бути призначена з урахуванням вказаних доходів, чим спричинені позивачу збитки (неотримані доходи).  
Апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд вірно стягнув інфляційні втрати в результаті знецінення національної валюти, розраховані на суму збитків, починаючи з 2011 року.
Відповідно до висновків аудиторської перевірки ТзОВ «ЮрекАудит» від 26.12.2019р., загальна сума інфляційних втрат складає 19143,14 грн. 
Розмір збитків  не оспорюється відповідачем Богородчанською РДА. Апеляційним судом за матеріалами щодо виплати пенсії позивачу, наданих Управлінням пенсійного фонду,  перевірений період, за який вони виникли та їх розмір. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу та спростовуються поданими суду доказами.
При вирішенні питання здійснення механізму такого стягнення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, законом має бути визначено відповідний орган, який повинен бути відповідачем у справі за вимогами про стягнення збитків.
Якщо відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Апелянт - Державна казначейська служба України, посилається на те, що належним відповідачем у даній справі є Тисменицьке об`єднане управління ПФУ Івано-Франківської області як установа, яка безпосередньо здійснювала нарахування пенсії позивачу.
Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.
Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).
У відповідності до п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
Належним відповідачем в даній справі є держава, яка бере участь  у справі через відповідний орган (органи) державної влади. В даному випадку  -  Державна казначейська служба України та орган (Богородчанська РДА), дії якого призвели до завдання позивачу збитків.
Верховний Суд України у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 зробив висновок про те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі.
Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, котрим зокрема є Державна казначейська служба України.
З урахуванням зазначеного вище висновку ВСУ відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади - Казначейство, яке здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Такі ж приписи містить положення про Державну казначейську службу України (ст. 3 п.п. 3), затверджене від 15 квітня 2015року № 215.
На підставі аналізу наведених нормативно-правових актів слід зробити висновок про те, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.
З огляду на зазначене, Державна казначейська служба України є належним відповідачем в даній справі.
Доводи представника апелянта, Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі про те, що даний спір необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства, спростовується наступним.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно  ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Аналіз припису наведених норми дає підстави для висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
03 серпня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи N0 923/700/17 визнав, що аналіз норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 34985,86 грн на відшкодування майнової шкоди. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційні скарги і залишає судове рішення без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                                п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області та представника Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2020 року -  без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
        
Судді:                                                                                                             І.О. Максюта
                                                                                                                         Л.В. Василишин
                                                                                                                         М.Д.Горейко
Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.