Номер провадження: 33/813/1398/20
Номер справи місцевого суду: 522/15733/20 
Головуючий у першій інстанції Осіік Д. В. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        27.11.2020 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420,40 грн.
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року та провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
На переконання апелянта оскаржувана постанова судді місцевого суду є незаконною, необґрунтованою, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. 
Зокрема, апеляційна скарга мотивована наступними доводами: 
-ОСОБА_1 не отримувала повісток, телефонограм, листів за допомогою електронного зв`язку про сповіщення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення; наявна в матеріалах справи повістка про виклик до суду повернулась до суду за закінченням терміну зберігання, що є неналежним сповіщенням про дату та час розгляду справи; суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим лишив останню доступу до правосуддя; 
-огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу «Драгер», який не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України; останнє калібрування цього приладу було здійснено із пропуском встановленого строку вдвічі; отже, на думку апелянта, показники технічного приладу «Драгер», за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , не можуть вважатися допустимим доказом; 
-ОСОБА_1 було відмовлено поліцейськими в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я; 
-апелянт ставить під сумнів пояснення свідків, зазначаючи, що такі пояснення, які були фактично заздалегідь виготовленими формулярами, не можуть бути визнані в якості належних та допустимих доказів; 
-поліцейські при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, в повній мірі не дотримались вимог закону, що регулює підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння; 
-протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, а тому протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Апелянт ОСОБА_1 не з`явилась в судове засідання до суду апеляційної інстанції, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання належним чином та завчасно, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. 
За положеннями статті 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У зв`язку з зазначеним, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Дослідивши уважно матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновок судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №093659 від 02.09.2020 року, водій ОСОБА_1 02 вересня 2020 року о 22 год. 55 хв. в м. Одеса, по проспекту Шевченко, 33-Б керувала автомобілем Mercedes Benz E 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, результат огляду склав 0.43 ‰. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В матеріалах справи наявна роздруківка тестування ОСОБА_1 на алкоголь за допомогою приладу «Драгер», прилад № ARCD-0485, принтер ARCC-5099, тест № 3408, з якої вбачається, що результат тестування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння склав 0.43 ‰.
Як вбачається з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, результат огляду на стан сп`яніння склав 0.43 ‰. ОСОБА_1 з результатом огляду погодилась, про що зазначила в цьому акті, поставивши свій підпис. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів також підписаний свідками: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Відповідно пояснень, наданих 02.09.2020 року свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останні 02.09.2020 року були запрошені в якості свідків при проходженні ОСОБА_1 тест на стан алкогольного сп`яніння на алкотестері «Драгер», тест виявився позитивним - 0.43 ‰.
В матеріалах справи наявний компакт-диск БД 093659 з відеофайлами з нагрудних камер поліцейських та з відеорегистратора патрульної машини, а саме з відеозаписом подій, які мали місце 02.09.2020 року за участі ОСОБА_1 .
Слід зазначити, що відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Зокрема, з відеофайлу № video_2020-09-03_15-56-56 вбачається, що автомобіль Mercedes Benz E 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 02.09.2020 року о 22 год. 55 хв. здійснював рух, коли був зупинений поліцейськими на патрульній машині. Як встановлено з відеофайлу № 01926@2020090302221910 ОСОБА_1 пройшла тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат тесту склав 0.43 ‰, при цьому поліцейськими роз`яснено ОСОБА_1 про її право проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у разі її незгоди с результатом тестування на приладі «Драгер», на що ОСОБА_1 погодилась проїхати до медичного закладу. Дата та час вказані на цьому відео відповідають 02.09.2020 року з 23-22 год. до 23-23 год. Проте, з відеофайлу № 01926@2020090302414010, час та дата відеозапису 02.09.2020 року о 23-41 год., вбачається, що ОСОБА_1 , порадившись з невідомим співрозмовником по телефону мобільного зв`язку, змінила своє первісне рішення і на пропозицію поліцейського проїхати до закладу охорони здоров`я відмовилась, погодившись з результатом тестування на приладі «Драгер», про що так і відповіла на питання працівника поліції. Згідно відеофайлу № 01926@2020090302561410 ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу, що у своїх діях під час складання матеріалів про адміністративні правопорушення поліцейські повинні керуватись положеннями КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція від 09.11.2015 року), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок від 17.12.2008 року), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція від 07.11.2015 року).
Приписами ст. 266 КУпАП встановлено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Згідно Інструкції від 09.11.2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. 
Апеляційний суд критично ставиться до тверджень апелянта, що поліцейські при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, в повній мірі не дотримались вимог закону, що регулює підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки матеріалами справи підтверджено, що співробітники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду.
Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надає до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейських до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 було відмовлено поліцейськими в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, спростовується матеріалами справи, а саме відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що ОСОБА_1 декілька разів було запропоновано проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте при остаточному вирішенні ОСОБА_1 на власний розсуд відмовилась від огляду в медичному закладі, погодившись з результатами тестування на приладі «Драгер». 
Доводи апелянта про те, що пояснення свідків неможуть бути визнані в якості належних та допустимих доказів, оскільки були фактично заздалегідь виготовленими формулярами, апеляційним судом до уваги не беруться, у зв`язку з тим, що такі письмові пояснення свідків на місці зупинки транспортного засобу є типовими. Разом з тим, з наявних в матеріалах справи пояснень вбачається, що заготовлений друкований текст в цих поясненнях стосується лише структурно організованого набору запитань, кожне з яких пов`язане з метою отримання анкетних даних осіб, які стали свідками подій, а самі пояснення цих осіб стосовно подій, яких вони стали свідками, записані від руки. Зокрема, пояснення свідка ОСОБА_3 мають вказівку, що з його слів записано вірно та проставлений його власний підпис, а пояснення ОСОБА_2 записані та підписані ним власноруч. Крім того, дані пояснення узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, а тому такі пояснення є належними та допустимими, у зв`язку з чим, будь-які сумніви у їх достовірності та істинності у суду відсутні. 
Твердження апелянта, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу - газоаналізатора Alcotest Drager 6810, який не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а тому результати такого тесту не можна вважати належним доказом, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на наступне.
Так, п. 1 та п. 3 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року, передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.
Відповідно до листа Українського медичного центру сертифікації МОЗ України №45 від 18.01.2018 року, виріб медичний Drager Alkotest 6810 був зареєстрований в Україні згідно Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 року №1497 (далі - Постанова КМУ №1497), що підтверджується наявністю даних у архіві щодо свідоцтва про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 року, термін дії до 10.02.2015 року.
01.07.2015 року введений в дію Технічний регламент щодо медичних виробів (далі - ТР), затверджений Постановою КМУ від 02.10.2013 року №753, згідно якого введення в обіг та/або в експлуатацію медичних виробів дозволяється після підтвердження відповідності їх вимогам цього ТР, а Постанова КМУ №1497 втратила чинність. Реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення згідно ТР не ведеться.
Використання медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alkotest 6810», виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, які були завезені та реалізовані на територію України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 року по 10.02.2015 року, є можливим, а закінчення терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введення в експлуатацію, але не впливало на вироби, які вже були введені в експлуатацію - використовувались у практиці.
Відповідно до Технічного регламенту, оцінку відповідності проходить медична техніка, яка вводиться в обіг/експлуатацію. Газоаналізатор «Драгер» відповідає затвердженому типу, був зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і отримав «сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу» (термін дії свідоцтва - 10.02.2010 - 10.02.2015). На підставі цього, газоаналізатор «Драгер 6810» з 10.02.2010 року по 10.02.2015 року було дозволено ввозити на митну територію України та вводити їх в експлуатацію (початок використання). Закінчення терміну дії цих документів не впливає на техніку, яка вже використовується. Таким чином газоаналізатори «Драгер», які були завезені і реалізовані на території України і введені в експлуатацію протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його в реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення з 10.02.2010 року по 10.02.2015 року можливо, за умови дотримання вимог щодо перевірки (калібруванню).
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 та становить 1 рік. 
Відповідно роздруківки (чеку) газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» останнє калібрування вищевказаного приладу «Drager Alcotest 6810», за допомогою якого працівники поліції 02.09.2020 року проводили огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , було здійснено 22.10.2019 року, тобто в межах міжповірочного інтервалу.
Крім того, у разі не згоди з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, що був проведений поліцейськими з допомогою газоаналізатора на місці зупинки, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не була лишена можливості пройти такий огляд самостійно в медичному закладі для спростування показів алкотестеру. Однак, таких доказів апелянтом до суду надано не було.
Щодо зауважень апелянта в апеляційний скарзі, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, а тому не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає, що відповідно до оскаржуваної постанови суддя місцевого суду не послався на протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 093659 від 02.09.2020 року саме як на доказ в справі про адміністративне правопорушення, разом з тим зі змісту оскаржуваної постанови апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , дослідив зазначені в протоколі дані у сукупності з іншими доказами по справі та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає докази, які приєднано до матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 та які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи, є: достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 02.09.2020 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Щодо доводів ОСОБА_1 , що вона не була сповіщена про розгляд даної справи та суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, чим лишив останню доступу до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 093659 від 02.09.2020 року ОСОБА_1 була сповіщена поліцейськими про місце, дату та час розгляду її справи в суді першої інстанції, про що ОСОБА_1 розписалась в даному протоколі. 
Матеріали справи містять заяви ОСОБА_1 про відкладення судових засідань, призначених по справі на 02.10.2020 року та 09.10.2020 року, на інші дати. Зокрема, в заяві від 02.10.2020 року ОСОБА_1 просить суд першої інстанції відкласти розгляд справи, призначений на 02.10.2020 року, для надання їй можливості укласти договір з адвокатом, а в заяві 09.10.2020 року ОСОБА_1 просить суд першої інстанції відкласти розгляд справи, призначений на 09.10.2020 року, у зв`язку з хворобою та поганим самопочуттям. 
Надалі, як встановлено матеріалами справи, розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відкладався на 21.10.2020 року та на 30.10.2020 року, в останньому судовому засіданні справа була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» зазначено, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи.
Таким чином, судом першої інстанції вчинялись дії за для забезпечення реалізації особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, її процесуальних прав, зокрема на участь в судовому засіданні, надання пояснень по справі. Крім того, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості надати до суду письмові пояснення та/або звернутися за захистом до правника, для вчинення останнім належних дій з ведення її справи в суді. 
Слід зазначити, що судом апеляційної інстанції забезпечено особисту присутність апелянта в судовому засіданні під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді місцевого суду шляхом сповіщення ОСОБА_1 за допомогою телефонограми та смс-повідомлення, а тим самим поновлено права апелянта, визначені ст.268 КУпАП, в тому числі, право бути присутнім в судовому засіданні, надавати суду пояснення, відповідні докази, заявляти відповідні клопотання, проте апелянт в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилась, тим самим на власний розсуд розпорядилась своїм правом бути присутньою під час розгляду справи відносно неї. Крім того, постанова суду першої інстанції з підстав, що ОСОБА_1 не брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки її відсутність в суді першої інстанції, не вплинула на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо апелянта. 
Враховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання її винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
Позиція апелянта, яку вона висловила в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням нею пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе