ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 грудня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/5141/19 
Номер провадження 22-ц/816/2324/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,

у присутності :
позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 та його представника – адвоката Прихожай Тетяни Ігорівни, 
відповідачки за первісним позовом, позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_2 та її представника – адвоката Берестовської Світлани Олександрівни, 
представника Служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації Сумської області – Коротких Наталії Олександрівни, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Бакланова Р.В. у м. Лебедин Сумської області, повне судове рішення складено 02 жовтня 2020 року,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (до зміни прізвища – ОСОБА_3 ), треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,
в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду позов про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що з 12 серпня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . З початку 2017 року сторони не проживають разом, їх син мешкає з відповідачкою у сільській місцевості. Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 03 січня 2018 року шлюб між сторонами розірваний. Відповідачка перешкоджає позивачу у зустрічах з сином, тому він був вимушений звертатися до органів поліції та до служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації, але звернення виявились безрезультатними.
ОСОБА_1 позитивно характеризується, має постійний дохід, проживає разом з матір`ю у належній їй двокімнатній квартирі у місті Суми, де також зареєстрована відповідачка та син сторін. У квартирі обладнано спальне місце для дитини та є все необхідне для навчання та відпочинку сина. Поруч з місцем його проживання знаходиться навчальний заклад з гарними умовами для навчання, дитяча поліклініка.
Позивач стверджує, що місце проживання сина необхідно визначити разом з ним у місті, оскільки у такому випадку дитина матиме більше можливостей для навчання всебічного розвитку здібностей, оздоровлення. На дату звернення до суду син сторін перебуває без реєстрації разом з відповідачкою в селі Бішкінь Лебединського району Сумської області. Належних умов для розвитку, виховання за місцем перебування дитини немає. 
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що місце проживання дитини було визначено сторонами за взаємною згодою, але після розірвання шлюбу відповідач став заперечувати таку домовленість. З 2016 року сторони проживають окремо, малолітній син проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_2 .
07 червня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_7 .
Позивачка має повноцінну родину, син забезпечений усім необхідним для фізичного, духовного та розумового розвитку, для нього створені всі необхідні умови проживання, навчання та відпочинку. Дитина зростає у повноцінній сім`ї у лобові та гармонії. У сина склалися дуже добрі та дружні стосунки із чоловіком позивачки, вони проводять багато часу разом. Житлово-побутові умови та матеріальне становище сім`ї є добрим. Вони проживають у газифікованому будинку з усіма зручностями, син має власну кімнату, яка облаштована виключно із урахуванням його потреб, інтересів та побажань.
Визначення місця проживання сина разом із батьком призведе до зміни звичного для дитини способу життя, навчального закладу, кола спілкування, що вкрай негативно вплине на сина.
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати - витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн 80 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Апеляційну скаргу мотивує тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, надав помилкову оцінку доказам, на які посилався позивач, безпідставно не врахував висновку служби у справах дітей Сумської міської ради. Стверджує, що проживання дитини у місті разом з батьком в більшій мірі сприятиме розвитку здібностей, інтересів сина, отриманню кращої освіти, спілкуванню з друзями. Апелянт звертає увагу, що відомості, зазначені у довідці Лебединської школи про те, що він не цікавиться навчанням сина не відповідають дійсності, оскільки позивач приїздив до школи і спілкувався з учителем щодо навчання ОСОБА_4 . Вважає, що визначення місця проживання сина разом з матір`ю не відповідає інтересам дитини. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такими, що не впливають на висновки суду, а тому просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
Інші учасники справи відзивів на апеляційну скаргу не подали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника – адвоката Прихожай Т.І., які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 , її представника – адвоката Берестовську С.О. та представника 3-ї особи , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 12 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини - ОСОБА_9 (а.с.156 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_5 (а.с. 7 том 1).
Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 03 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 8 том 1).
З вересня 2016 року по 24 травня 2019 року ОСОБА_5 відвідував дошкільний навчальний заклад ясла садок «Чайка» м. Лебедин Сумської області (а.с. 162 том 1).
З 01 вересня 2019 року ОСОБА_5 навчається у 1 класі Лебединської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 Лебединської міської ради Сумської області (а.с.163 том 1).
07 червня 2019 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_7 (а.с.165,166 том 1).
Станом на лютий 2020 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 та має склад сім`ї: ОСОБА_6 – чоловік; ОСОБА_7 – син; ОСОБА_5 – син (а.с.160 том 1).
Домоволодіння за вказаною адресою належить на праві власності її чоловіку ОСОБА_6 (а.с.167-182 том 1).
ОСОБА_1 зареєстрований підприємцем, проживає разом з матір`ю ОСОБА_11 у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстровано місце проживання колишньої невістки власниці - ОСОБА_3 та онука ОСОБА_5 (а.с. 9-14 том 1).
Працівниками Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 06 лютого 2020 року здійснено обстеження умов проживання батька ОСОБА_1 , в результаті чого встановлено, що умови проживання задовільні. В квартирі створені умови для проживання в ній малолітнього ОСОБА_5 .
За наслідками обстеження умов проживання та проведеної бесіди з ОСОБА_1 вирішено за можливе визначити місце проживання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 (а.с.234-237 том 1).
Органом опіки та піклування Лебединської районної державної адміністрації також були досліджені обставини, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , встановлено, що малолітній ОСОБА_12 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 у селі Бишкінь Лебединського району Сумської області. Згідно психолого-педагогічної характеристики виданої Лебединською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5 ОСОБА_12 навчається у першому класі з 2 вересня 2019 року. Ставлення до навчання у дитини позитивне. ОСОБА_4 володіє учбовим матеріалом на достатньому рівні. Навчається в повну міру своїх сил. Має довільну змішану пам`ять, добре запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє наочно-образне та логічне мислення. На уроках активний, намагається правильно виконувати завдання, але не завжди уважний. У школу ходить із задоволенням. Фізичний розвиток відповідає віковим нормам. Має добрий загальний розвиток. За характером Данііл веселий, товариський, жвавий, доброзичливий, активний, самостійний, працелюбний, легко йде на контакт з однолітками та вчителями. В колективі добре спілкується з усіма, має багато друзів у класі та підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. До виконання громадських доручень ставиться відповідально. ОСОБА_4 властивий вияв позитивних емоцій, непосидючість. З дитиною проведена психодіагностична робота. За результатами методик «Малюнок сім`ї» та «Незакінчені речення» можна зазначити, що ставлення ОСОБА_4 до обох батьків однакове, виявляє бажання спілкуватися з татом ОСОБА_13 і татом ОСОБА_14 . Зі слів хлопчика ставлення в родині добрі, багато часу проводять всі разом. Щодо місця проживання, то хлопчик надає перевагу проживанню з мамою.
До школи та зі школи ОСОБА_4 приводять та забирають мама, бабуся та тато ОСОБА_14 . Біологічний тато ОСОБА_1 жодного разу не з`являвся до школи і не цікавився справами сина. Зовнішній вигляд хлопчика доглянутий, охайний. Пропуски занять без поважних причин відсутні, лише по хворобі. Мама, бабуся та тато ОСОБА_14 приділяють належну увагу навчанню та вихованню сина, намагаються бути в курсі шкільних справ, телефонують і кожного дня приходять до школи.
29 січня 2020 року працівником служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації обстежено умови проживання матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті чого встановлено, що житлово-побутові умови проживання сім`ї задовільні. Родина проживає у власному житловому будинку, який належить на праві власності, будинок опалюється як газовим, так і дров`яним опаленням, у кімнатах прибрано, чисто, тепло. У малолітнього ОСОБА_4 є своя кімната, в якій є місце для відпочинку, навчання та ігор. Дитина забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям іграшками в повній мірі.
Працівником служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації 29 січня 2020 року проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_15 , в результаті чого з`ясовано, що дитина виявляє прихильність як до матері, так і до батька. Хлопчик хоче бачитися та спілкуватися з батьком, повідомив, що постійно спілкується з татом ОСОБА_13 по телефону, батько приїздив до нього лише декілька разів, але проживати малолітній ОСОБА_4 хоче з мамою ОСОБА_16 .
В результаті проведених бесід з дитиною та психодіагностичної роботи, вивчення житлово-побутових умов проживання та враховуючи те, що малолітній ОСОБА_4 від народження постійно проживає разом з матір`ю ОСОБА_17 , орган опіки та піклування Лебединської районної державної адміністрації дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_17  (а.с. 196-198 том 1).
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» зазначено, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції врахував наявні у справі докази, позитивні характеристики обох батьків, факт створення ними належних умов для проживання дитини, виходячи з інтересів дитини, з метою дотримання яких може бути обмежений встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей,  дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, оскільки ОСОБА_4 з народження мешкає разом з матір`ю, відвідує школу, де отримав високу характеристику особистих досягнень, що вказує на належний спосіб виховання дитини, піклування про її матеріальне забезпечення та духовний розвиток.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнив зустрічний позов ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приведені у апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.
Твердження заявника апеляційної скарги про невідповідність реальним обставинам змісту довідки Лебединської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5, у якій зазначено, що ОСОБА_1 жодного разу не з`являвся до школи і не цікавився справами сина, висновків суду не спростовують, оскільки належними допустимими доказами ОСОБА_1 зазначених обставин не спростував. 
Доводи апеляційної скарги про те, що проживання дитини у місті разом з батьком в більшій мірі сприятиме розвитку здібностей, інтересів сина, отриманню кращої освіти, спілкуванню з друзями, ніж проживання у сільській місцевості разом з матір`ю, є суб`єктивною думкою позивача, яка не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду, ухваленого судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи, що малолітній син сторін з народження проживає з матір`ю, яка належним чином виконує свої обов`язки з виховання, утримання сина, створила належні умови для проживання, розвитку дитини, піклується про його здоров`я, дитина зростає у атмосфері любові повної сім`ї та виявляє побажання і надалі проживати з мамою, колегія суддів вважає, що зміна в даний час місця проживання дитини, оточення, місця навчання за встановлених обставин призведе до безпідставного порушення сталих соціальних зв`язків дитини, що не буде відповідати найкращим її інтересам.
За таких обставин доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Лебединського районного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 2 грудня 2020 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             Т.А. Левченко

                                                                                                               В.І. Криворотенко