ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 350/1669/19 пров. № А/857/11418/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Кухтея Р.В.                   
за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,
позивача: ОСОБА_1 
відповідач: не з`явивcя  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області  від 20 серпня 2020 року у справі № 350/1669/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрого Володимира Ігоровича, Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанова у справі  про адміправопорушення,
суддя в 1-й інстанції – Пулик М.В.,
час ухвалення рішення –  не зазначено,
місце ухвалення рішення – селище Рожнятів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрого Володимира Ігоровича, Управління безпеки міста Львівської міської ради (далі –відповідач) та просив: поновити строк звернення до суду, скасувати постанову ЛВ15-458 від 30.08.2019 року, винесену Інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрим Володимиром Ігоровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 510 грн., закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.08.2019 о 10:52 хв., він не міг здійснювати зупинку, тим більше перешкоджати дорожньому руху, так як у вказаний час проводив співбесіду зі вступниками в аспірантуру, а після цього приймав іспити. Його, ні інспектор з паркування, ні жодна інша відповідна посадова особа не зупиняла, не складала протокол, не вказувала на будь-яку протиправність його дій. Про складену постанову, яка була надіслана поштовим відправленням він дізнався тільки 16 вересня 2019 року. Вважає, що оскільки в оскаржуваній постанові не міститься відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому можна ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ні ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації, тому вона не може вважатися законною. Крім того, звертає увагу суду на те, що оскаржувана постанова надіслана йому через десять днів після винесення. Вважає, що своїми діями інспектор з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради ОСОБА_2 порушив вимоги ст.ст.9, 122, 283, 285 КУпАП, ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області  від 20 серпня 2020 року  в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що були відсутні перешкоди дорожньому руху або загрози безпеці руху, як це вимагає ч. 3 ст. 122 КУпАП для кваліфікації порушення правил зупинки. Як наслідок, судом першої інстанції неповною мірою з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
Звертає увагу суд апеляційної інстанції на те, що ст.14-2 КУпАП повинна тлумачитися в комплексі з іншими нормами КУпАП, зокрема й статтею 9 КУпАП, згідно якої адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність. 
Вважає, що якщо й припустити, що автомобіль, власником якого він є, міг знаходитися у вказаному у постанові місці, то  жодних доказів його вини (умисної або необережної) у вчиненні адміністративного правопорушення не встановлено. Оскільки як видно з доданих відповідачем фото, перед його автомобілем і позаду нього, знаходяться інші транспортні засоби. Так, попереду - позашляховик темного кольору, позаду автомобіля - мікроавтобус світлого кольору. Тому не зрозуміло, у який спосіб його автомобіль створює перешкоди, та як з огляду на наявні автомобілі попереду і позаду інші водії мали маневрувати. Також вважає, що з доданих відповідачем фото чітко видно, що стоянка автомобілів по вул. Словацького не спричинила жодних заторів, відтак, не мало місце порушення правил зупинки, що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що підтверджує відсутність фактичного перешкоджання руху.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з ухвалою № 2683 Львівської міської ради від 07 грудня 2017 року та додатків до неї вулиця Словацького, де було здійснено зупинку транспортного засобу, входить до переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху. Вказаний перелік затверджений ухвалою Львівської міської ради № 2683 від 07.12.2017.

30 серпня  2019 року щодо ОСОБА_1 інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ЛВ15-458, якою визнано його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн..
Відповідно до змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 30 серпня 2019 року у м. Львові по вул. Словацького, 5, здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що створювало перешкоду дорожньому руху, чим порушив пп.8.4в, п.3.34 розділу 33 та 15.10 «а» ПДР України.
Копія постанови по справі про адміністративне правопорушення ЛВ15-458 від 30.08.2019 була надіслана позивачу та отримана ним 16.09.2019, про що позивачем зазначено у поданому позову.

Не погодившись з постановою по справі про адміністративне правопорушення ЛВ15-458 від 30 серпня 2019 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП є встановленим та підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ЛВ 15-458 від 30.08.2019 про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 510 грн.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно з п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
П.3.34 ПДР передбачає дорожній знак «Зупинку заборонено». Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Відповідно до ПДР дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому такий встановлений. Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4 позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів, наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру. Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.
П.1.10 ПДР передбачає, що зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Згідно з п.15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.
Водночас, відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП, відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У ч.1 ст.268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Ст.251 КУпАП передбачає перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з ч.3 ст.219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 3 статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.
Відповідно до положень ст.279-1 КУпАП у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
Згідно з ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, ухвалою Львівської міської ради № 2683 від 07 грудня 2017 року «Про затвердження переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху» вул. Словацького входить до переліку вулично-дорожньої мережі, зупинка та стоянка на яких призводить до зменшення пропускної здатності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху або створювати загрозу безпеці руху. Цією ж ухвалою районним адміністраціям, Львівському комунальному підприємству «Львівавтодор» та іншим балансоутримувачам вулично-дорожньої мережі у м. Львові протягом 2018 року: доручено забезпечити наявність технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, дорожньої розмітки, обмежувальних стовпців тощо), які забороняють зупинку або стоянку транспортних засобів на ділянках вулично-дорожньої мережі відповідно до затвердженого переліку.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи фотознімках, на них зафіксовано 30 серпня 2019 року транспортний засіб Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», власником якого є позивач.

Таким чином, припаркувавши автомобіль у недозволеному місці на ділянці дороги по вул. Словацького, 5 у м. Львові та значно звузивши проїзну частину, зупинка та стоянка на яких призводить до зменшення пропускної здатності, позивач створив перешкоди дорожньому руху.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , та він є його власником, а тому з врахуванням положень ч.1ст.14-2 КУпАП позивач є особою, яка несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в режимі фотозйомки.
Щодо додаткових пояснень позивача про те, що належним йому автомобілем, час від часу користуються його колеги, тому він не може пригадати, хто саме був за кермом 30 серпня 2019 року, слід зазначити, що згідно з п.3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 1197 від 14.11.2018 року, підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:
1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;
2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;
3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;
4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);
5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;
6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.
Особи, які звертаються до сервісного центру МВС для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, як підтвердження внесення таких відомостей отримують засвідчене печаткою сервісного центру МВС повідомлення з Реєстру у паперовій формі згідно із додатком 7 (п.40 вказаного Порядку).
Позивач не скористався своїм правом на внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу, позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення згідно із нормами чинного законодавства.

Крім того, безпідставними є покликання апелянта на те, що оскаржувана постанова не містить відомостей про обставини вчинення правопорушення та до неї не додано будь-яких доказів вини позивача, а вказано лише місце вчинення та правову кваліфікацію правопорушення, оскільки, відповідачем на підтвердження правомірності складення оскаржуваної постанови до матеріалів справи долучено фотоматеріали та схему зони дії знаку 3.34 з яких видно, що автомобіль Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 припаркований в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що створювало перешкоду дорожньому руху, чим порушив пп. 8.4в, 3.34 розділу 33ПДРУкраїни, та яка містить усі передбачені ст. 283 КУпАП відомості.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів відповідача, на підставі яких суд першої інстанції встановив факт вчинення  адміністративного правопорушення, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п.24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283і284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, відповідачем надано копії фотознімків із зазначенням на таких дати та часу здійснення фотофіксації, копію карти та копію ухвали Львівської міської ради від 07 грудня 2017 року № 2683, і такі докази, на переконання колегії суддів, відповідають вимогам ст.251 КУпАП.
Разом з тим, ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на спростування доводів відповідача по факту вчинення ним адміністративного правопорушення, при цьому позивач не оспорює тієї обставини, що саме належний йому транспортний засіб був припаркований у забороненому місці, однак покликається на те, що ним не було створено перешкод для дорожнього руху.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення ЛВ15-458 від 30.08.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн, скасуванню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також звертає увагу на п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії»" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, аст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно дост.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 242, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС, суд, -
                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2020 року у справі № 350/1669/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.