ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 грудня 2020 року           справа №360/2701/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року (повний текст складено 17 вересня 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/2701/20 (суддя І інстанції – Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Міловського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                              В С Т А Н О В И В:

15 липня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міловського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, в якому позивач просив:  - зобов`язати відповідача нарахувати позивачу грошову винагороду за безпосередню участь в проведенні Антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення в період часу з 09.08.2014 по 31.12.2014; - зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову винагороду за безпосередню участь в проведенні Антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення в період часу з 09.08.2014 по 31.12.2014, що повинно становити 17501,59 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 05.08.2001 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 в Міловському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області. Наказом начальника ГУНП України в Луганській області від 23.01.2020 № 52 о/с звільнений, з 24.01.2020, зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” - за власним бажанням. Позивач зазначає, що під час звільнення зі службі в Національній поліції відповідач не виплатив йому винагороду за безпосередню участь в АТО з 09.08.2014 по 31.12.2014, що підтверджується довідкою про нараховане грошове забезпечення за період проходження служби у Міловському РВ ГУМВС України у Луганській області з 01.08.2014 по 31.12.2014 від 07.07.2020 року №10/2020, що, на думку позивача, є порушенням законодавства та його прав.                                                                                           Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 360/2701/20 у задоволенні позову відмовлено.                                                             Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, як докази безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, не потребують додаткового підтвердження іншими доказами, зокрема й наказами ГУНП в Луганській області про залучення співробітників до виконання завдань із забезпечення охорони громадського порядку на блокпостах тощо.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.                                                                                                                                  Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з 17.08.2010 по 06.11.2015 проходив службу в Міловському РВ ГУМВС України у Луганській області на посадах середнього начальницького складу (арк. спр. 6, 33).
Позивач дійсно в період з 09.08.2014 брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення, що підтверджується інформацією, зазначеною в довідці про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 18.06.2015 № ВДЗ/5761/А, наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) 07.06.2015 № 158 (арк. спр. 8, 40-42).
Відповідно до інформації, зазначеній у довідці ЛК Міловського РВ ГУМВС України у Луганській області від 07.07.2020 № 10/2020 у період з серпня 2014 року по грудень 2014 року грошове забезпечення позивача складало у серпні 2014 року – 2700,12 грн, у вересні 2014 року – 3100,56 грн, у жовтні 2014 року – 3000,65 грн, у листопаді 2014 року – 4100,96 грн, у грудні 2014 року – 7100,74 грн (арк. спр. 39).
Згідно з інформацією, зазначеною у довідках від 15.09.2020 № 14, № 15 № 17 позивач у період з серпня 2014 року по грудень 2014 року у відпустках чи на лікарняному не перебував, грошову винагороду за участь в антитерористичній операції не отримував, рапорти на виплату особовому складу Міловського РВ ГУМВС України в Луганській області винагороди за безпосередню участь в АТО не складались, накази про нарахування грошової винагороди за безпосередню участь в АТО за період часу з 09.08.2014 по 31.12.2014 особовому складу, в тому числі позивачу, не видавались (арк. спр. 29, 30, 32).
Згідно з інформацією, зазначеною у довідці від 15.09.2020 № 16 накази командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку участі ОСОБА_1 у проведенні АТО (в тому числі у чергуваннях в добових нарядах щодо реагування на протиправні дії з боку незаконно озброєних формувань та диверсійно-розвідувальних груп, можливі прояви тероризму і сепаратизму, інші правопорушення, у відрядженнях тощо) та дату фактичного завершення такої участі за період з 09.08.2014 по 31.12.2014, в Міловському РВ ГУМВС України в Луганській області відсутні (арк. спр. 31).
Згідно з довідкою Міловського РВ ГУМВС у Луганській області від 15.09.2020 № 19 у відповідача наявні накази начальника  за 2014 пік про відрядження особового складу, в т.ч. ОСОБА_1 на блокпости (арк. спр. 34). Згідно з наказами від 21.11.2014 № 110, від 31.10.2014 № 96 з 22.11.2014 по 29.11.2014 та з 01.11.2014 по 08.11.2014 відряджено співробітників Міловського РВ ГУМВС до Сєвєродонецького МВ ГУМВСУ для несення служби на блокпосту, зокрема, позивача (арк. спр. 34, 37, 38).
Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 12.08.2014 по 30.11.2014.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону України “Про міліцію” форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.
Статтею 13 Закону України “Про боротьбу з тероризмом” в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.
За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.
Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.
У спірний період (серпень - грудень 2014 року) питання виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції було врегульовано пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 “Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету”, відповідно до якого за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, а також виданим на виконання цієї постанови наказом Міністерства внутрішніх справ України № 719 від 23 липня 2014 року.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 року № 158 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23.07.2014, яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.
Пунктом 2 наказу № 719 від 23.07.2014 встановлено: “Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ”.
З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.
При цьому безпосередня участь в АТО на території Донецької та Луганської областей має бути обов`язково підтверджена наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та довідкою, виданою безпосередньо органом, в якому особа проходила службу.
Отже, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який свідчить про залучення особи до виконання заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою тощо та, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №805/2723/17-а, від 29 травня 2020 року у справі №360/2138/19, від 21 травня 2020 року у справі № 812/1853/17, від 24 квітня 2020 року у справі №812/1511/17, від 20 березня 2020 року у справі №360/3264/18, від 24 січня 2020 року у справі №812/1487/17, від 22.08.2019 у справі № 360/412/19, від 31.07.2019 у справі № 812/1962/17, від 30.01.2019 у справі №805/4523/16-а, від 02 липня 2019 року у справі № 805/1189/16-а, від 03 серпня 2018 року у справі №805/1751/15-а, від 14 березня 2018 року у справі № 812/787/16.
Судом встановлено, що на підтвердження безпосередньої участі позивача з 09.08.2014 в проведенні антитерористичної операції території Луганської області надано довідку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 18.06.2015 № ВДЗ/5761/А (арк. спр. 8).
Відповідачем будь-якої інформації та доказів, які б свідчили про те, що позивач виконував завдання керівництва штабу АТО, і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції у період з 09 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року до суду не надано.
Суд приймає до уваги те, що наданими доказами підтверджується, що керівництвом позивача не видавались накази про залучення позивача до виконання заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою тощо.
Між ти, докази на підтвердження фактичної участі позивача у проведенні антитерористичної операції, в матеріалах справи відсутні.
Відсутність відповідних наказів про залучення позивача до безпосередньої участі у виконанні заходів АТО у період з серпня 2014 по грудень 2014 року унеможливлює вирішення питання про нарахування позивачу винагороди за безпосередню участь в АТО за визначений період.
Враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів позивача щодо виконання ним завдань, пов`язаних з участю в АТО, за період з серпня по грудень 2014 року, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО, в даному випадку у м. Сєвєродонецьку Луганської області, де позивач проходив службу, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу позовних вимог. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а від 02 липня 2019 року у справі № 805/1189/16-а.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 360/2701/20 - залишити без задоволення.              
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 360/2701/20 - залишити без змін.                     
Повне судове рішення складено 08 грудня 2020 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.           

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                 І.Д.Компанієць