Постанова
Іменем України
 
20 жовтня 2020 року                                 
                                                
м. Київ 
 
провадження №22-ц/824/8715/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
 
на рішення Святошинського  районного суду м. Києва
 
в складі судді Кириленко Т.В.  
 
від 08 січня 2020 року
 
по справі №761/34714/19 Святошинського  районного суду м. Києва
 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості,
 
                                              В С Т А Н О В И В:
 
02 вересня 2019 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 33 595 грн 11 коп.
 
В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 , підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода, кредитний договір) №б/н від 11.02.2016 отримав кредит у розмірі 19200,18 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Внаслідок неналежного виконання  ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 05.08.2019 складає загальну суму                                 33595,11 грн, з яких: 13207,29 грн - заборгованість за кредитом; 5349,69 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14263,83 грн - заборгованість за пенею та комісією; 774,30 грн - штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13 207,29 грн.
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при укладенні кредитного договору АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
 
Суд належним чином не дослідив положення Генеральної угоди, якою передбачено розмір відсоткової ставки за користування кредитом та розмір штрафу, внаслідок чого дійшов помилкового про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.
 
За вказаних обставин, просив скасувати рішення Святошинського районного суду              м. Києва від 08.01.2020 в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу, ухваливши нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з'явився.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ваважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що умовами Генеральної угоди між сторонами не погоджено істотні умови щодо сплати відсотків за користування кредитом та сплату штрафу.
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.
 
З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2016 між АТ КБ «ПриватБанк» та                ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 19 200,19 грн, шляхом підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.
 
Долучена Банком до позовної заяви Генеральна угода, яка підписана ОСОБА_1 11.02.2016 містить вказівку про те, що ОСОБА_1 ознайомлений з фінансовими умовами кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк» з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, а отже свідчить про обов`язок відповідача зі сплати заборгованості по відсотках та про відповідальність у вигляді сплати неустойки (штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
 
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що між сторонами погоджено умови та правила надання банківських послуг, згідно з якими здійснювалось нарахування відсотків та штрафів, оскільки підписана відповідачем Генеральна угода, яка наявна в матеріалах справи, містить відомості про умови кредитування, зокрема про сукупну вартість кредиту, розмір тіла кредиту, строк дії договору, порядок погашення кредитної заборгованості, відсоткову ставку у розмірі 1,5% на місяць та розмір штрафу за прострочення виконання зобов`язання у розмірі                820,35 грн. 
 
З цих же підстав колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно взято до уваги правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу.
 
Оскільки умовами Генеральної угоди від 11.02.2016, яка підписана ОСОБА_1 , передбачено обов`язок останнього щодо погашення заборгованості за відсотками і штрафом, і ці умови погоджено між сторонами шляхом підписання відповідачем 11.02.2016 Генеральної угоди із зазначенням істотних умов, щодо розміру відсотків та штрафів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості по відсотках та штрафу, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині, відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.
 
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках та штрафам, колегія суддів виходить з наступного.
 
Як зазначалось вище, 11.02.2016 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду за умовами якої відповідачу надано кредит у розмірі  19 200,19 грн. Дана угода підписана відповідачем.
 
Пунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено, що Банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 19 200,19 грн на строк 36 місяців, з 11.02.2016 по 28.02.2019 шляхом відкриття кредитної лінії на кредитній картці на споживчі цілі в сумі 19 200,19 грн, в обмін на обов'язок позичальника  по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у визначені строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з "1" про "25" число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 696,58 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат, згідно Умов та правил надання банківських послуг. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 28.02.2019.
 
В пункті 2.2. Генеральної угоди сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується на 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 820,35 грн.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 05.08.2019 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила  33 595,11 грн, з яких:  13 207,29 грн - заборгованість за кредитом; 5 349,69 грн - заборгованість за процентами; 14 263,83 грн - заборгованість за пенею та комісією; 774,30 грн - штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 6).
Наданий Банком до позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний уповноваженою особою АТ КБ "ПриватБанк", містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.
Матеріали справи не містять доказів спростування наданого позивачем розміру заборгованості.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 5 349,69 гр та штрафу в сумі 774,30 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки істотні умови щодо сплати відповідачем штрафу погоджено між сторонами в Генеральній угоді, яка підписана відповідачем.
 
При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що п. 2.2. Генеральної угоди передбачено штраф у розмірі 820,35 грн. Однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем у позовній заяві. Так, як вбачається з позовної заяви АТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути штраф у розмірі 774,30 грн.
 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків та штрафу,  всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до суду позовом про визнання недійсними та неправомірними пунктів 2.1. та 2.2. Генеральної угоди, укладеної з АТ «ПриватБанк», та у встановленому законом порядку вказані пункти визнано недійсними.
 
В матеріалах справи також відсутні належні докази, що Банком невірно здійснено розрахунок заборгованості, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта, щодо розміру нарахування відсотків за користування кредитом та штрафу, відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. Кредитного договору.
 
В частині вирішення судом позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції встановивши, що умовами Генеральної угоди, яка підписана відповідачем, не передбачено обов`язку щодо сплати заборгованості за пенею та комісією, а Тарифи, Умови та Правила Банку, якими погоджено такі істотні умови не підписані                  ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині.
 
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.
 
Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв. 
 
Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення в цій частині.
 
Враховуючи те, що апеляційний суд визнав обґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та штрафу, що підлягають стягненню з відповідача, апеляційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням рішення суду в  частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу.
 
У зв`язку з тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи при вирішенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та штрафу, відмовляючи в задоволенні позову у цій частині неповно дослідив обставини справи, то у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу, то за приписами ч. 13. ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме щодо стягнення судового збору, колегія суддів виходить з наступного.
 
З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення №PROM5B73ІС від 15.08.2019 за подання позовної заяви АТ КБ "ПриватБанк" сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн та згідно платіжного доручення №PROM3BЕІ2К від 13.05.2020 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн (а.с. 38, 67).
 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних про стягнення відсотків та штрафу, а також враховуючи задоволені позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, з ОСОБА_1 на користь                                 АТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 763,36 грн, з яких 1 105,34 грн судового збору за подання позовної заяви та  1 658,02 грн за подання апеляційної скарги.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                                        (210 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» - задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та штрафом - скасувати, а в частині розподілу судових витрат - змінити.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та штрафом - задовольнити. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 5 349 (п'ять тисяч триста сорок дев'ять) грн 69 коп та штраф у сумі 774 (сімсот сімдесят чотири) грн               30 коп.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2763 (дві тисячі сімсот шістдесят три) грн 36 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2020 року.
Головуючий                                                                                                     О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                  В.А. Кравець
                                                                                                                            Л.Д. Махлай