ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 року                                                                  Справа № 906/357/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Дужич С.П. 

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. (повний текст - 28.09.2020р.) у справі №906/357/20 (суддя Кудряшова Ю.В.)
за позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по  Рівненській та Житомирській областях  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" 
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державного підприємства "Спецагро"
про повернення орендованого майна 

за участі представників:
позивача - не з`явився;
відповідача - Раєцький А.О.,  посвідчення    № 000977  від 14.08.2018р.;
третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20 задоволено позов Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державного підприємства "Спецагро", про повернення орендованого майна. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс" повернути орендодавцю - Регіональному відділенню Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях за участю балансоутримувача - Державного підприємства "Спецагро" за актом приймання-передачі нерухомого майна, що належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України та знаходиться за адресою: вул.Вересівський шлях, 15, м.Житомир, а саме: групу інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд) у складі: лабораторний корпус (літ.А) площею 2974,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД001), віварій (літ.Б) площею 2391,1 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД002), утилізаційний блок (літ. В) площею 678,1 кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД003), кормоцех (літ.И) площею 651,6 кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД004), дизблок для транспортних засобів (літ.Д) площею 133,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД005), автовагова (літ.Ж) площею 77,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД006), прохідна (літ.Е) площею 59,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД007), розплідник (літ.К) площею 497,0 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД008), склад дезінфікуючих засобів (літ. Р) площею 72,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД009), гараж на 5 автомашин (літ.З) площею 315,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД010), котельня (літ.М) площею 502,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД012), насосна станція з артскважиною (літ.Л) площею 24,7 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД013), установка для мазутопостачання (літ.Н) площею 66,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД014), насосна автоматична установка (літ.О) площею 34,6 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД015), автоматична установка перечистки стічних вод (літ.П) площею 94,4 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД017). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях 52100,81 грн. сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№2964/20 від 29.10.2020р.).
В скарзі апелянт зазначає, що з огляду на неможливість використання об`єкта оренди, обов`язку вносити оренду плату не було, а тому і у Фонду не було права на відмову від договору у зв`язку з несплатою, що має наслідком відсутність порушеного права позивача і обов`язку з повернення майна Товариством. Фонд в судовому порядку не ставив вимогу про розірвання договору.
Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки належному та достовірному доказу того, що фактично предметом оренди є цілісний майнових комплекс, щодо повернення з оренди яких існує встановлений Порядок, який не був дотриманий позивачем.
Стверджує, що суд не звернув увагу на те, що відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який діяв на момент передачі майна в оренду, та ч.3 ст.283 Господарського кодексу України, під цілісним майновим комплексом визначено - господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.
Суд мав встановити чи дійсно майно є цілісним майновим комплексом. Позивачем разом із відзивом було подано клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, однак вказане клопотання було відхилено судом, хоча обставини входили до предмету доказування з огляду на позицію відповідача для застосування у спірних правовідносинах Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого Наказом Фонду Державного Майна України від 07.08.1997р. №847.
Судом безпідставно не були задоволено клопотання Товариства про витребування доказів від 17.09.2020р. поданого до початку розгляду справи по суті. Вважає, що у Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та ДП «Спецагро» мають бути в розпорядженні інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, які не існували на момент обміну заявами по суті, та факти, які в них зафіксовані входять до предмету доказування у справі.
Також вважає, що судом першої інстанції не вірно розподілено судові витрати.
На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області про зобов`язання ТОВ «Технополіс» повернути Орендодавцю - Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області (ЄДРПОУ 42956062) за участю Балансоутримувача - Державного підприємства «Спецагро» за актом приймання передавання нерухоме майно, що належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України на знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Вересівський шлях 15, а також здійснити перерозподіл судових витрат.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду 02.11.2020р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20 залишено без руху. Запропоновано апелянту - протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та подати до суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 74998,21 грн.
18.11.2020р. (вх.№7600/20) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено платіжне доручення АТ "Альфа-банк" №179 від 18.11.2020р. про доплату судового збору у розмірі 74998,21грн.
При цьому, головуючий суддя Саврій В.А. з 17.11.2020р. по 25.11.2020р. включно перебував на лікарняному.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2020р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Технополіс" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 17.12.2020р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20. Запропоновано позивачу у строк - до 14.12.2020р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.
Позивач надіслав на адресу суду письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№8397/20 від 16.12.2020р.).
У відзиві зазначає, що твердження відповідача про відсутність частини об`єктів оренди в момент передачі в оренду, викликає сумнів, оскільки, оцінювач при проведенні оцінки станом на 31.05.2018р. підтвердив наявність всього майна та описав стан майна у своєму звіті, з яким ТОВ «Технополіс» був ознайомлений.
Щодо твердження ТОВ «Технополіс», що об`єкт оренди фактично є цілісним майновим комплексом, а тому повернення має відбуватися з врахуванням Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997р. №847, то воно не підлягає розгляду, оскільки не стосується предмету спору.
Щодо твердження ТОВ «Технополіс», що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, суперечить само собі, оскільки і нормами чинного законодавства і умовами договору (п.10.13 Договору) передбачено, що у разі несплати орендної плати орендарем протягом трьох місяців підряд, орендодавець має право відмовитися від Договору та вимагати повернення майна у порядку, передбаченому ст.782 Цивільного кодексу України. При цьому, орендарем в суді першої інстанції, на спростування існуючої заборгованості, не надано квитанцій про сплату орендної плати за червень - вересень 2019 року (наявна заборгованість, що стала підставою відмови від Договору оренди). Також, ТОВ «Технополіс» не скористалося правом оскаржити дії Регіонального відділення та визнати договір діючим. Тому, на даний час відмова Регіонального відділення від договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №2055 від 06.09.2018р. є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, ніким не оскаржувалася та не визнавалася незаконною.
Господарським судом Житомирської області вірно встановлено, що 23.09.2019р. договір оренди було припинено шляхом відмови орендодавця від Договору (п.10.13 Договору оренди), про що орендаря було повідомлено листом від 18.09.2019р. №06/469 (отримано орендарем 23.09.2019).
Позивач стверджує, що враховуючи направлення Регіональним відділенням 19.09.2019р. (тобто в межах строку дії договору оренди) відповідачу на підставі ст.782 Цивільного кодексу України та п.10.13 Договору листа про відмову від договору оренди, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Договір оренди №2055 від 06.09.2018р. нерухомого майна, що належить до державної власності є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору, тобто з 23.09.2019р.
Всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем орендоване майно за актом приймання-передачі позивачу не повернуто, тому вимога Регіонального відділення про повернення орендованого нерухомого майна є обґрунтованою та такою, ще підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Технополіс».
11.12.2020р. (вх.№3639/20) на електронну адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" надійшло клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи на вирішення якої просить поставити наступні запитання:
1. Чи є група інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд) у складі: лабораторний корпус (літ.А) площею 2974,3 м2, віварій (літ.Б) площею 2391,1 м2, утилізаційний блок (літ.В) площею 678,1 м2, кормоцех (літ.И) площею 651,6 м2, дизблок для транспортних засобів (літ. Д) площею 133,3 м2, автовагова (літ.Ж) площею 77,3 м2, прохідна (літ.Е) площею 59,8 м2, розплідник (літ.К) площею 497,0 м2, склад дезінфікуючих засобів (літ.Р) площею 72,2 м2, гараж на 5 автомашин (літ.З) площею 315,3 м2, котельня (літ.М) площею 502,8 м2, насосна станція з артскважиною (літ.Л) площею 24,7 м2, установка для мазутопостачання (літ. Н) площею 66,2 м2, насосна автоматична установка (літ.О) площею 34,6 м2, автоматична установка перечистки стічних вод (літ.П) площею 94,4 м2 за адресою: м.Житомир, Вересівський шлях, 15, що належить Державі Україна - цілісним (єдиним) майновим комплексом?
2. Який технічний стан групи інвентарних об`єктів?
3. Чи був цілісний (єдиний) майновий комплекс структурного підрозділу Державного науковоконтрольного інституту біотехнологій і штамів мікроорганізмів - Житомирського філіалу інституту, який був внеском до статутного капіталу ДП "Спецагро» (код ЄДРПОУ: 38516592, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Хрещатик, буд.24) в 2018 році (або в інший період часу з 2015 року по теперішній час включно) поділений шляхом виділення зі складу цілісного (єдиного) майнового комплексу інвентарні об`єкти в окремі об`єкти нерухомого майна?
Якщо такий поділ відбувся і є інвентарні об`єкти, які були виділені в окремі об`єкти нерухомого майна, визначити - чи відповідає технічна документація з поділу цілісного (єдиного) майнового комплексу ДП «Спецагро» чинним ДБН, СНіП та іншим нормативним актам в галузі будівництва?
4. Проведення судової будівельно-технічної експертизи доручити судовому експерту Свістунову Ігорю Сергійовичу.
Розглянувши клопотання про призначення експертизи, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Частиною 1 статті 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
При вирішенні питання щодо призначення судової експертизи суди повинні враховувати окрім вищезазначеного і можливість дотримуватися принципу процесуальної економії.
Принцип процесуальної економії господарського судочинства - загальне керівне положення, відповідно до якого господарський суд, учасники судового процесу та/або сторони виконавчого провадження економно і ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків.
Сутність принципу процесуальної економії полягає в тому, що б під час розгляду справи в господарському суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановленні законом засоби з урахуванням строків визначених нормами процесуального права.
Елементами змісту принципу процесуальної економії господарського судочинства слід вважати: вимога оперативного розгляду справи; вимога економного використання процесуальних засобів судом, учасниками справи для повного та всебічного розгляду справи у господарському суді.
Підтвердженням необхідності дотримання принципу процесуальної економії є зокрема практика ЄСПЛ, яка полягає в наступному.
Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Крім того, суд приймає до уваги, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, справа повинна бути розглянута в розумні строки, критеріями чого є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Антоненков та інші проти України", заява №14183/02, §41).
В клопотанні зазначається, що віднесення спірного об`єкту до "цілісний майновий комплекс" входить до предмету доказування, потребує спеціальних знань, а відтак і призначення судової експертизи.
Колегія суддів констатує, що предметом позову у справі є повернення орендованого майна, що було передано ТОВ "Технополіс" на підставі Договору оренди №2055 від 06.09.2018р.: групи інвентарних об`єктів (комплексу будівель і споруд), тому призначення судової експертизи з метою вирішення питань чи є група інвентарних об`єктів (комплекс будівель та споруд) цілісним (єдиним) майновим комплексом та технічний стан групи інвентарних об`єктів, не є доцільним, оскільки жодним чином не вплине на умови Договору оренди №2055 від 06.09.2018р., які підлягають виконанню.
Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення експертизи, оскільки судова експертиза повинна призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Суд вважає, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення усіх обставин справи та прийняття законного та обґрунтованого рішення.
11.12.2020р. (вх.№8255/20) на електронну адресу суду надійшло клопотання про витребування у Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м.Київ, вул.Б.Грінченка, 1) та Державного підприємства «Спецагро» інвентаризаційні описи, акти інвентаризації щодо майна, що знаходиться за адресою м.Житомир, вул.Вересівський шлях, 15.
У судовому засіданні 17.12.2020р. представник відповідача відкликав зазначене клопотання, з огляду на що останнє не підлягає розгляду.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 17.12.2020р. представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та надав пояснення по справі, стверджує про не вірне визначення судових витрат. Просить суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області про зобов`язання ТОВ «Технополіс» повернути Орендодавцю - Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області (ЄДРПОУ 42956062) за участю Балансоутримувача - Державного підприємства «Спецагро» за актом приймання передавання нерухоме майно, що належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України на знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Вересівський шлях 15, а також здійснити перерозподіл судових витрат.
У судове засідання суду апеляційної інстанції 17.12.2020р. представник позивача та представник третьої особи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи положення ст.273 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
06.09.2018р. між РВ ФДМУ по Житомирській області (далі - орендодавець/позивач) (правонаступник - РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях) та ТОВ "Технополіс" (далі - орендар/відповідач) укладено договір оренди №2055 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір) (т.1, арк.справи 6-8).
Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що перебуває на балансі Державного підприємства "Спецагро" (далі - балансоутримувач/третя особа), належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України та знаходиться за адресою: м.Житомирі, вул.Вересівський шлях, 15, а саме: групу інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд) у складі: лабораторний корпус (літ.А) пл. 2974,3кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД001), віварій (літ.Б) пл.2391,1 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД002), утилізаційний блок (літ.В) пл.678,1 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД003), кормоцех (літ.И) пл.651,6 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД004), дизблок для транспортних засобів (літ.Д) пл.133,3 кв.м (реєстровий № 38516592.2.ЧУИКБД005), автовагова (літ.Ж) пл. 77,3 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД006), прохідна (літ.Е) пл.59,8 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД007), розплідник (літ.К) пл.497,0 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД008), склад дезінфікуючих засобів (літ.Р) пл.72,2 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД009), гараж на 5 автомашин (літ. 3) пл. 315,3 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД010), котельня (літ.М) пл.502,8 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД012), насосна станція з артскважиною (літ.Л) пл.24,7 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД013), установка для мазутопостачання (літ.Н) пл.66,2 кв.м (реєстровий № 38516592.2.ЧУИКБД014), насосна автоматична установка (літ.О) пл.34,6 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД015), автоматична установка перечистки стічних вод (літ.П) пл.94,4 кв.м (реєстровий №38516592.2.ЧУИКБД017), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість і становить станом на 31.05.2018р. в розмірі 3473387,00 грн.
Згідно п.1.2. Договору, майно передається в оренду з метою організації дослідного виробництва сухих тваринних кормів.
Стан майна на момент укладення договору (потребує/не потребує поточного або капітального ремонту) визначається за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря (п.1.3. Договору).
Пунктом 2.1. Договору погоджено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.
Як встановлено п. 2.2.Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно; власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.
Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання майна покладається на орендодавця (п.2.4. Договору).
Умовами пункту 3.1 Договору погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - липень 2018 року 43417,34 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2018 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за серпень, вересень 2018р.
Пунктом 3.3 Договору погоджено, що орендна плата за кожний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.
Згідно п.3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду за який здійснюється платіж.
Як встановлено п.3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до Держбюджету з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на дату її нарахування, від суми боргу, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати; нарахування та стягнення пені здійснюється за весь термін прострочення орендарем виконання зобов`язання щодо перерахування орендної плати.
Пунктом 3.8 Договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 1% від суми заборгованості.
Зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі не меншому, ніж орендна плата за базовий місяць оренди, який вноситься в рахунок плати за останній місяць оренди (п. 3.10. Договору).
Пунктом 3.11 Договору встановлено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.
Відповідно до п.5.2 Договору орендар зобов`язується протягом місяця після підписання договору внести завдаток, який стягується до Державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному п.3.6 Договору; після закінчення основного строку договору здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати він має відшкодувати державному бюджету і балансоутримувачу збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку.
Орендар зобов`язаний забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними та екологічними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду (п.5.4. Договору).
Відповідно до п.5.10 Договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується повернути орендодавцеві та балансоутримувачу або підприємству/товариству, указаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу.
Цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 06.09.2018р. до 04.09.2021р. включно (п.10.1 Договору).
Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін; зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п.10.3 Договору).
Згідно пункту 10.6 Договору його чинність припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря - юридичної особи.
Як погоджено п.10.9 Договору у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю та балансоутримувачу; у разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.
Відповідно до п.10.11 Договору майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання; обов`язок щодо складання акта приймання-передавання майна покладається на орендаря.
Згідно п.10.13. Договору у разі несплати орендної плати орендарем протягом трьох місяців підряд, орендодавець має право відмовитись від договору та вимагати повернення майна у порядку, передбаченому ст.782 Цивільного кодексу України.
Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності від 06.09.2018р. (т.1, арк.справи 9, зворот).
Позивачем у позовній заяві наголошено, що 23.09.2019р. договір оренди було припинено шляхом відмови орендодавця від договору у зв`язку з несплатою орендної плати орендарем протягом 3-х місяців підряд, про що орендаря було повідомлено листом від 18.09.2019р., вих.№06/469. У зв`язку з тим, що орендоване майно не повернуто, позивачем подано до господарського суду позов.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень ст.526 Цивільного кодексу України і ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди №2055 від 06.09.2018р. нерухомого майна, що належить до державної власності.
Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Відповідно до ч.1 ст.283 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Як встановлено ч.1 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін, що кореспондується також з ч.4 ст.284 Господарського кодексу України.
Частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.
За статтею 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. 
Позивачем 19.09.2019р. направлено відповідачу лист від 18.09.2019р. вих.№06/469 "Щодо відмови від договору оренди" (т.1, арк.справи 10), яким посилаючись на ст.782 ЦК України та п. 10.13 договору позивачем як орендодавцем заявлено про відмову від договору оренди у зв`язку з несплатою орендарем орендної плати протягом більш як 3-х місяців підряд; додатково вказано, що договір оренди від 06.09.2018р. №2055 вважається розірваним з моменту одержання ТОВ "Технополіс" повідомлення про відмову від договору оренди; крім того, наголошено про необхідність сплати боргу з орендної плати в сумі 99490,12 грн. та пені у сумі 3144,21 грн.; протягом 3-х робочих днів з моменту одержання повідомлення про відмову від договору оренди, повернути орендоване майно орендодавцю та балансоутримувачу за актом приймання-передавання (фіскальний чек від 19.09.2019 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, арк.справи 10, зворот).
Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, арк.справи 10, зворот), відповідачем вказаний лист отримано 23.09.2019р.
Суд першої інстанції, посилаючись на факт направлення позивачем 19.09.2019р. (тобто в межах строку дії договору оренди) відповідачу на підставі ст.782 Цивільного кодексу України та п.10.13. Договору листа про відмову від договору оренди, дійшов висновку, що договір оренди №2055 від 06.09.2018р. нерухомого майна, що належить до державної власності є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору, тобто з 23.09.2019р.
Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог   Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.4 ст.14 Цивільного кодексу України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.
При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.
Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.
Причому, з наведених норм законодавства випливає, що для звільнення орендаря від внесення орендної плати або повернення сплаченої орендної плати через неможливість використання орендованого майна з незалежних від орендаря обставин, немає необхідності внесення відповідних змін до договору оренди.
Відсутність у частині шостій статті 762 Цивільного кодексу України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
При цьому, обов`язок підтвердити належними та допустимими доказами неможливість використання об`єкту оренди за його цільовим призначенням через обставини за які він не відповідає лежить на орендареві.
У постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020р. у справі №906/1190/19 встановлено, що як вбачається із поданої відповідачем за первісним позовом переписки, ТОВ "Технополіс" повідомляло РВ ФДМУ, ДП "Спецагро" та Мінагрополітики України про факт виявлення недоліків інженерно-технічного характеру, що вимагають негайного відновлення з метою збереження цілісності приміщень та окремих конструкцій для їх використання за цільовим призначенням, про необхідність здійснення екологічного оцінювання можливих наслідків поводження з небезпечними хімічними речовинами і препаратами мікробіологічного походження, що були виявлені в окремих приміщеннях орендованих будівель, у зв`язку з чим товариство не може здійснювати господарську діяльність, тому просило надати дозвіл на виконання невід`ємних поліпшень.
Так, 12.09.2018р. ТОВ "Технополіс" звернулось до Міністерства аграрної політики та продовольства України з проханням надати дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень, до якого було додано акт обстеження фактичного стану будівель і споруд від 06.09.2018р. (лист №319/9 від 12.09.2018р.).
Листом від 27.09.2018р. №06/2893 Регіональне відділення повідомило, що не заперечує щодо виконання орендарем ремонтних робіт на об`єкті оренди, однак вказало на те, що згідно пункту 6.2 Договору передбачено право орендаря з окремого письмового дозволу орендодавця, за наявності погодження балансоутримувача та органу управління майном, проводити поліпшення майна.
Листом від 08.04.2019р. №164 ТОВ "Технополіс" повторно звернулося до Регіонального відділення та Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання дозволу на здійснення невід`ємних поліпшень, додавши експертний звіт щодо розгляду кошторисної частини проектної документації від 27.03.2019р.
Листом від 25.04.2019р. №37-21-15/10772 Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомило, що на черговому засіданні комісії з питань оренди державного майна, утвореної наказом Мінагрополітики від 12.09.2017р. №507 "Про утворення комісії з питань оренди державного майна", прийнято рішення про недоцільність здійснення вищевказаних невід`ємних поліпшень орендованого державного.
Листом №164 від 08.04.2019р. товариство повторно звернулось до Міністерство аграрної політики та продовольства України та РВ ФДМУ з проханням про надання дозволу здійснення невід`ємних поліпшень. У відповідь РВ ФДМУ зазначило, що листом від 25.04.2019р. №37-21-15/10772 Мінагрополітики повідомили регіональне відділення про недоцільність вказаних невід`ємних поліпшень орендованого майна та залишило документи без розгляду (лист №06/1169 від 10.05.2019р.).
23.05.2019р. товариство повторно звернулося до Міністерство аграрної політики та продовольства України та Фонду державного майна України з проханням надати дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень (лист №185 від 23.05.2019р.).
Листом від 30.05.2019р. №0-16-10065 Фонд державного майна України направив на адресу Регіонального відділення для розгляду лист ТОВ "Технополіс" від 23.05.2019р. №185 щодо повторного надання дозволу на здійснення невід`ємних поліпшень.
Регіональне відділення листом від 11.06.2019р. №06/1461 повторно звернулося до Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо повторного розгляду звернення ТОВ "Технополіс" про надання інформації про доцільність здійснення поліпшень вищевказаного орендованого майна та погодити проведення таких поліпшень.
Листом №218 від 03.07.2019р. ТОВ "Технополіс" повідомило ДП "Спецагро" про бажання відновити інженерні мережі, на що отримано відповідь за вих.№201/54-13 від 22.07.2019р., якою ДП "Спецагро" підтвердило непридатний стан інженерних мереж і не заперечувало проти їх відновлення товариством.
Листом №226 від 16.07.2019р. ТОВ "Технополіс" звернулось до Міністерства аграрної політики та продовольства України (органу управління майном) та повідомило про неможливість використання об`єкту за призначенням та просило сприяння у господарському використанні майна.
Листом від 06.08.2019р. №37-21-15/167-18 Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомило, що позиція Міністерства залишається незмінною.
Таким чином, ТОВ "Технополіс" було відмовлено у наданні дозволу на поліпшення орендованого майна.
При цьому, згідно п.1.3 Договору стан майна на момент укладення договору (потребує/не потребує поточного або капітального ремонту) визначається за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря. Тобто, лише після укладення договору оренди сторони можуть зафіксувати реальний стан майна, що і було зроблено сторонами.
Так, згідно акту обстеження фактичного стану будівель і споруд від 06.09.2018р. більшість орендованих приміщень потребують відновлювального чи капітального ремонту, або непридатні до використання за призначенням, або фактично зруйновані, тобто використання орендованих приміщень без проведення ремонтних робіт є неможливим.
Крім того, згідно Звіту про проведення екологічного аудиту дотримання вимог природоохоронного законодавства при зберіганні мікробіологічних препаратів та хімічних речовин на території вірусослогічного центру ДП "Спецагро", наданого в оренду ТОВ "Технополіс" за адресою: м.Житомир, вул.Вересівський шлях, 15, в орендованих приміщеннях та на території виявлені небезпечні відходи (ветеринарні препарати з простроченим терміном дії, розсипані невпізнані хімічні речовини), умови їх зберігання становлять потенційну загрозу для здоров`я людей та навколишнього природного середовища. Також рекомендовано обмежити доступ до приміщень, де виявлено відходи.
Таким чином, отриманий відповідачем в строкове платне користування комплекс будівель та споруд, що знаходиться у м.Житомирі по вул.Вересівський шлях, 15, з метою організації дослідного виробництва сухих тваринних кормів знаходиться в незадовільному технічному стані, що виключає можливість використання його за призначенням. Крім того, для виготовлення сухих тваринних кормів не можливо використовувати приміщення, в яких знаходяться небезпечні відходи, без їх утилізації та очистки цих приміщень.
Згідно п.7.2 Договору позивач за первісним позовом як орендодавець взяв на себе імперативний обов`язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватись майном на умовах цього договору, однак дозвіл на поліпшення орендованого майна позивачем не надано.
Разом з тим, п.п.5.4, 5.7 Договору сторони передбачили, що орендар зобов`язується забезпечувати збереження орендованого майна, запобігти його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними та екологічними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду. Своєчасно за погодженням з балансоутирмувачем, здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна.
Таким чином у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020р. у справі №906/1190/19 встановлено, що через неотримання дозволу на поліпшення орендованого майна, знаходження на об`єкті небезпечних речовин, ТОВ "Технополіс" було не в змозі виконувати взяті на себе договірні зобов`язання щодо проведення ремонтних робіт приміщення, запобігання його пошкодженню і псуванню, а також не може використовувати приміщення за цільовим призначенням - з метою організації дослідного виробництва сухих тваринних кормів. Водночас, договором оренди встановлений обов`язок сплати орендарем орендних платежів за фактичне користування орендованим приміщенням до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Оскільки відповідач за первісним позовом довів, що у період з червня 2019 року по вересень 2019 року не користувався орендованим майном, і про ці обставини завчасно було повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, а вина Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" в тому, що переданий йому згідно договору оренди комплекс будівель і споруд не може бути використаний ним за цільовим призначенням відсутня, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ "Технополіс" орендних платежів та нарахованих штрафних санкцій.
Суд апеляційної інстанції встановив, що з незалежних від ТОВ "Технополіс" обставин останній не мав змоги використовувати орендований комплекс будівель та споруд за його цільовим призначенням - з метою організації дослідного виробництва сухих тваринних кормів - з початку дії договору оренди від 06.09.2018р. через неотримання дозволу на поліпшення орендованого майна та знаходження на об`єкті небезпечних речовин.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, порушення прав ТОВ "Технополіс", як орендаря, полягає в нарахуванні йому Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях орендної плати за користування орендованим майном - комплексом будівель та споруд, яке потребує невід`ємного поліпшення та є зовсім непридатним для використання (експлуатації) за цільовим призначенням, передбаченим умовами договору (організація дослідного виробництва сухих тваринних кормів), в той час як норма ч.6 ст.762 ЦК України прямо передбачає звільнення орендаря від внесення орендної плати за наявності таких обставин.
Зважаючи на те, що ТОВ "Технополіс" підтверджено належними та допустимими доказами те, що останнє не мало змоги використовувати орендоване майно через обставини, за які позивач за зустрічним позовом не відповідає, у зазначеній постанові апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність в останнього обов`язку щодо сплати орендної плати за період існування таких обставин, а тому одержані балансоутримувачем - ДП "Спецагро" та орендодавцем - РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях орендні платежі в сумі 494981,69 грн повинні бути повернуті ТОВ "Технополіс" на підставі приписів ч.6 ст.762 ЦК України.
З огляду на викладене постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020р. у справі №906/1190/19: визнано дії Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях по нарахуванню орендної плати незаконними; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" сплачені за оренду кошти в сумі 286965,36 грн; стягнуто з Державного підприємства "Спецагро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" сплачені за оренду кошти в сумі 208016,33 грн.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, направлення позивачем 19.09.2019р. (в межах строку дії договору оренди) відповідачу на підставі ст.782 Цивільного кодексу України та п.10.13. Договору листа про відмову від договору оренди не може вважатися підставою розірвання Договору оренди №2055 від 06.09.2018р. нерухомого майна, що належить до державної власності  з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору, тобто з 23.09.2019р., оскільки визнано незаконними дії Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях по нарахуванню орендної плати. 
Тобто, Договір оренди №2055 від 06.09.2018р. є чинним, тому безпідставною є вимога про повернення орендованого майна на підставі п.5.10. Договору.
Згідно з ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).
З огляду на викладене, вимога позивача є необґрунтованою, а тому слід відмовити у позові Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державного підприємства "Спецагро", про повернення орендованого майна.
Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Пронін проти України, Кузнєцов та інші проти Російської Федерації одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20 - скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову у позові.
Крім того, в силу вимог ст.129 ГПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги судовий збір за апеляційний перегляд підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Щодо посилання представника відповідача на надміру сплачений судовий збір колегія суддів наголошує наступне.
Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».
У преамбулі цього Закону зазначено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Згідно з положеннями п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020р. у справі 910/13737/19 зазначено наступне:
«Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).
Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».
Приписи п.2 ст.163 ГПК України є достатньо конкретизованими та чіткими, що виключає можливість піддавати їх різному тлумаченню. Закон не визначає жодних умов щодо застосування вказаної норми, зокрема, в залежності від того чи виникла вимога про повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях, або така вимога є похідною від договірних зобов`язань.
Статтею 181 Цивільного кодексу України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до ч.1 ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Отже, у розумінні зазначених вимог закону позовна вимога про повернення земельної ділянки є майновою вимогою, та судовий збір з такої вимоги визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Такий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 15.04.2019р. у справі №918/484/18 за позовом Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Деражненської сільської ради до ПП «Деражне-Ліс» про розірвання договору і повернення земельної ділянки.
Окрім того, позиція про те, що вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку є вимогою майнового характеру та судовий збір за такою вимогою сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.03.2019р. у справі №923/441/18, у постанові Верховного Суду від 21.10.2019р. у справі №910/2431/19, в ухвалі Верховного Суду від 12.12.2019р. у справі № 908/31/19.
Так, постанова Верховного Суду від 21.10.2019р. у справі №910/2431/19 містить узагальнюючий, не пов`язаний із конкретними обставинами спору, висновок про те, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Стосовно критеріїв визначення, чи є певний спір майновим або немайновим, суд зазначає, що майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові 16.03.2020р. у справі №910/16651/19, з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, якою в постанові від 26.02.2019р. у справі №907/9/17 зазначено, що наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (п.8.12 постанови).
В договорі визначено вартісне, грошове вираження об`єкту оренди - 3473387,00 грн. Зазначене свідчить також про майновий характер вказаної вимоги, хоч при цьому предмет спору пов`язаний із орендними правовідносинами, тобто з володінням та використанням майна.
Отже, за звернення з даною позовною заявою позивачем вірно було сплачено 52100,81 грн. судового збору, виходячи з вартості витребовуваного майна - 3473387,00, у відповідності до п.2 ст.163 ГПК України.
Відповідно до пп.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за звернення з апеляційної скарги на рішення суду сплаті підлягає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Отже, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20 сплаті підлягав судовий збір у розмірі 78151,21 грн.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" задоволити.
Рішення Господарського суду Житомирської області від 17.09.2020р. у справі №906/357/20 скасувати.
Прийняти нове рішення у справі. 
У позові відмовити.
Стягнути з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 77, ід. код 42956062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" (10014, Житомирська обл., м.Житомир, вул. Хлібна, 19, ід. код 22064383) 78151 грн 21 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Видачу наказу доручити Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 21.12.2020р.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Дужич С.П.