УХВАЛА

29 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  923/469/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В.А.,
розглянувши матеріали касаційної скарги  Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 у справі 
за позовом  Акціонерного товариства "Херсонобленерго"
до  Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона"
про стягнення 118 434,45 грн,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 у справі №  923/469/20, подана 04.11.2020.
Від  Акціонерного товариства "Херсонобленерго" надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 у справі №  923/469/20, в яких позивач просить відмовити у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, оскільки касаційна скарга не містить належних , які могли б підпадати під дію підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги та перевіривши доводи, що викладені Акціонерним товариством "Херсонобленерго"  у запереченнях проти відкриття касаційного провадження,  Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 923/469/20 і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке. 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є стягнення 118 434,45 грн вартості недооблікованої електричної енергії, що значно менше, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (210  200,00 грн), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа №   923/469/20 є малозначною.
Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У касаційній скарзі скаржник зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки, у зв`язку із прийняттям Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постанови №312 від 14.03.2018 року "Про затвердження правил роздрібного ринку електричної енергії" (надалі - ПРРЕЕ) було запроваджено нову модель системи договірних відносин між учасниками ринку електричної енергії, відносно реалізації якої наразі відсутня судова практика Верховного суду. В той же час, у зв`язку із різним тлумаченням положень нормативних актів які регулюють взаємовідносини у сфері постачання електроенергії виникають суперечливі ситуації, зокрема щодо узгодження умов договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладені на виконання Постанови №312 шляхом приєднання до договору розміщеного на сайті Постачальника послуг. 
Разом з цим, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
У зв`язку з цим Суд вважає, що наведені у тексті касаційної скарги мотиви не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 статті 287 ГПК України, за яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.  
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 у справі №  923/469/20, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 у справі №  923/469/20.
2. Матеріали касаційної скарги на 15 (п`ятнадцяти) аркушах, у тому числі платіжне доручення від 02.11.2020 № 7230 про сплату судового збору в сумі 4  204,00 грн,  повернути скаржникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

                                                                                                                       В. А. Зуєв