КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 2-76/13                                              Головуючий у 1 інстанції: Грегуль О.В. 
Провадження № 22-ц/824/12020/2020                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 жовтня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Кибукевич О.Є.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-
 
в с т а н о в и в:
 
В січні 2012 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. 
Зазначило, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 002-2900/756-0336, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 84 050,00 швейцарських франків зі строком повернення до 10 жовтня 2037 року та сплатою 4,5 % річних за користування кредитом. 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 укладений інший кредитний договір № 002-2900/756-0345, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 34 870,00 швейцарських франків зі строком повернення до 10 жовтня 2027 року та сплатою 4,5 % річних за користування кредитом. Відповідно до умов зазначених договорів сторони погодили, що у разі звільнення ОСОБА_2 з основного місця роботи встановлюються нові процентні ставки за користування кредитом, відповідно, у розмірі 10,45 % річних та 11,45 % річних. Згідно з наказом від 13 грудня 2010 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи за власним бажанням, з того часу банком нараховувалися проценти за вказаною процентною ставкою. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитними договорами 24 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено два договори поруки. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов`язання, АТ «Універсал Банк» просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість на загальну суму 118 548,61 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України становило 1 016 031,91 грн., з яких:
за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336:
79 289,74 швейцарських франків - заборгованість за кредитом,
7 078,78 швейцарських франків - проценти, 
65,72 швейцарських франків - підвищені проценти,
за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0345:
31 043,29 швейцарських франків - заборгованість за кредитом,
2 995,18 швейцарських франків - проценти, 
775,90 швейцарських франків - підвищені проценти.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року відмовлено в позові АТ «Універсал Банк».
Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у частині відмови у позові АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.
04 червня 2020 року АТ «Універсал Банк» подало уточнену позовну заяву, в якій зазначило, що станом на 16 березня 2020 року заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336 складає 113 972,14 швейцарських франків, заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0345 складає 46 817,54 швейцарських франків. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 160 789,68 швейцарських франків. З урахуванням заявлених раніше вимог АТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість на загальну суму 118 548,61 швейцарських франків.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року позов  АТ «Універсал Банк» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь АТ «Універсал Банк»  за кредитним договором № 002-2900/756-0336 від 24 жовтня 2007 року та кредитним договором № 002-2900/756-0345 від 24 жовтня 2007 року: 118548,61 швейцарських франків та 3219 грн. судового збору.
У задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3  відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до  ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову АТ «Універсал Банк».  Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно прийняв уточнену позовну заяву АТ «Універсал Банк» від 03 червня 2020 року, оскільки вона була подана з пропуском установлених ст. 49 ЦПК України строків. Під час нового розгляду суд не виконав вказівки Верховного Суду та не встановив обставини укладення кредитних договорів від 24 жовтня 2007 року та виконання сторонами зобов`язань за вказаними кредитними договорами. На підтвердження своїх вимог позивачем не надано оригіналів кредитних договорів та належних доказів на підтвердження надання ОСОБА_2 кредиту. Зазначає, що кредитні договори були укладені під впливом обману з боку банку, що свідчить про їх недійсність.  Зазначає, що АТ «Універсал Банк» 07 листопада 2011 року пред`явив ОСОБА_2 вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами, чим змінив строк виконання зобов`язання. Відтак, у ОСОБА_2 виникло зобов`язання погасити заборгованість за кредитними договорами з 09 грудня 2011 року, а останній день трирічного строку позовної давності за позовом про стягнення заборгованості припав на 09 грудня 2014 року. Оскільки   АТ «Універсал Банк» не заявило вимог про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами до вказаної дати, у суду  були відсутні підстави для задоволення позову.
В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник АТ "Універсал Банк" просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Відповідач ОСОБА_3 вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому залишенню  задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в січні 2012 року  АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначено, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 002-2900/756-0336, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 84 050,00 швейцарських франків зі строком повернення до 10 жовтня 2037 року та сплатою 4,5 % річних за користування кредитом.
Також 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладений другий кредитний договір № 002-2900/756-0345, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 34 870,00 швейцарських франків із строком повернення до 10 жовтня 2027 року та сплатою 4,5 % річних за користування кредитом (а.с. 6-28 т. 1).
В забезпечення виконання зобов`язання позичальником за зазначеними кредитними договорами 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та відповідачем ОСОБА_3 укладені два договори поруки № 002-2900/756-0336-Р, відповідно до умов яких ОСОБА_3 поручився відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань (а.с. 31-36 т. 1).
Відповідно до пп. 1.1.3 кредитного договору від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336, текст якого було долучено до позовної заяви, визначено, що у разі звільнення позичальника з основного місця роботи встановлюється нова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 10,45 % річних, підвищена процентна ставка 34,35 % річних. Згідно із підпунктом 1.1.3 кредитного договору від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0345, текст якого було долучено до позовної заяви, визначено, що у разі звільнення позичальника з основного місця роботи встановлюється нова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 11,45 % річних за користування кредитом, підвищена процентна ставка 34,35 % річних. 
У зв`язку із звільненням ОСОБА_2 з роботи за власним бажанням, з 13 грудня 2010 року АТ «Універсал Банк» нараховувало ОСОБА_2 проценти за користування кредитом згідно вказаних положень за збільшеними процентними ставками.
За клопотання відповідачів  до матеріалів справи суд долучив інші  копії кредитних договорів від 24 жовтня 2007 року, укладених між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 , оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. Вказані договори не містили положень п.п. 1.1.3. щодо застосування більшої процентної ставки у разі звільнення  ОСОБА_2 з роботи.
Відповідно до наданих ОСОБА_2 договорів визначено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 4,5 % річних та підвищену процентну ставку  за користування кредитом понад установлений строк в розмірі 13,5%. 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року в справі № 2-2221/12 за позовом  ОСОБА_3 до АТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договорів поруки припиненими, що набрало законної сили, визнано припиненими договори поруки від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336-Р  та від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336-Р, укладені між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 (а.с. 140-146 т. 1).
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» та стягнув з ОСОБА_2  на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 002-2900/756-0336 від 24 жовтня 2007 року та кредитним договором № 002-2900/756-0345 від 24 жовтня 2007 року в сумі 118 548,61 швейцарських франків. 
Колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року  № 002-2900/756-0336  та за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року  № 002-2900/756-0345, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за вказаними кредитними договорами.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позивачем не надано оригіналів кредитних договорів та належних доказів на підтвердження надання ОСОБА_2 кредиту, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи.
На підтвердження позовних вимог АТ «Універсал Банк» надало копії кредитних договорів. Факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів за вказаними договорами підтверджується меморіальними ордерами від 24 жовтня 2007 року, заявами ОСОБА_2 про видачу готівки від 24 жовтня 2007 року  та виписками з особовими рахунками ОСОБА_2 (а.с. 37 т. 1, 135-237 т. 3, 1-250 т. 4, 1-180 т. 5).  
Копії кредитних договорів також були надані самою ОСОБА_2 . 
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не посилалася на те, що вона не отримувала кредитні кошти, а зазначала, що договори були укладені на інших умовах.
З наданих АТ «Універсал Банк» копій документів убачається, що ОСОБА_2 зверталася до банку із вимогами про реструктуризацію боргу, що підтверджує факт отримання нею кредиту.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що кредитні договори були укладені під впливом обману зі сторони банку.
Предметом позову в даній справі є стягнення заборгованості за кредитними договорами, а не визнання кредитних договорів недійсними.   
В матеріалах справи відсутнє рішення суду про визнання  кредитних договорів недійсними. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про безпідставне прийняття судом  уточненої позовної заяви АТ «Універсал Банк» від 03 червня 2020 року.
АТ «Універсал Банк» не змінювало ані предмета позову, ані розміру позовних вимог. Відповідно до поданої уточненої заяви  АТ «Універсал Банк» так само просило стягнути заборгованість за кредитними договорами в такому ж розмірі, що і в позовній заяві, поданій в січні 2012 року. 
 Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно визначено період та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 .
Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до положень п. 5.2.5. кредитних договорів від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336 та № 002-2900/756-0345 визначено, що сторони погодили, що у випадку прострочення сплати позичальником сплати чергового платежу  за кредитом або процентами понад два місяці, та направлення кредитором  на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту  і неусунення позичальником порушень умов договору протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного  повідомлення (вимоги) позичальнику,  вважати термін  повернення кредиту  таким, що настав, на 31 календарний день з дати відправлення  кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. 
Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2011 року АТ «Універсал Банк» відправило на адресу ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитними договорами від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336 та № 002-2900/756-0345 (а. с. 38, 39 т. 1).
Таким чином строк виконання дострокового виконання зобов`язань за кредитом настав  09 грудня 2011 року.
Відповідно, АТ «Універсал Банк» має право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентах по 09 грудня 2011 року.
Визначаючи розмір заборгованості колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 було надано кредитні договори, в яких визначено процентну ставку за користування кредитом   в розмірі 4,5 % річних (п. 1.1.) та підвищену процентну ставку  за користування кредитом понад установлений строк в розмірі 13,5% (п. 1.1.1.). 
Відповідно до договорів, наданих  АТ «Універсал Банк», визначено процентну ставку за користування кредитом за період з 24 жовтня 2007 року по 10 жовтня 2012 року в розмірі 4,5 % річних (п. 1.1.) та підвищену процентну ставку  за користування кредитом понад установлений строк - 13,5% (п. 1.1.1.), а також визначено процентну  ставку у разі звільнення позичальника  - в розмірі 11,45  % річних, та підвищену процентну ставку 34,35 % річних (п. 1.1.3.).
При цьому, відповідно до висновку експертів №13609/13610/13-34/13611/13612/13-33/968/15-34/5288/5289/15-33 від 18.05.15 р., складеного в рамках розгляду справи за позовом  ОСОБА_3 до АТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договорів поруки припиненими, було встановлено, що договори кредиту, копія яких була надана АТ «Універсал Банк», ймовірно підписані пізніше, ніж вони були датовані. 
В кредитних договорах, наданих  АТ «Універсал Банк», відсутні посилання на те, що вони є новою редакцією договорів, що надані ОСОБА_2 
ОСОБА_2 наголошувала на тому, що ними з банком було визначено виключно процентну ставку за користування кредитом в розмірі 4,5 % річних (п. 1.1.) та підвищену процентну ставку  за користування кредитом понад установлений строк в розмірі 13,5% (п. 1.1.1.).
До позовної заяви АТ «Універсал Банк» в січні 2012 року долучений розрахунок заборгованості, здійснений з урахуванням процентних ставок в розмірі 4,5 %, 13,5%, 11,45  %,  34,35 % річних.
З урахуванням заперечень ОСОБА_2 АТ «Універсал Банк» надало до уточненої позовної заяви розрахунок заборгованості, виходячи із процентних ставок 4,5 % та 13,5% річних.
З урахуванням викладеного колегія суддів при обрахуванні заборгованості виходить із розрахунку заборгованості, що долучених до уточненої позовної заяви.
За розрахунком суду станом на 09 грудня 2011 року розмір заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336 становить:
79 289,74 швейцарських франків - заборгованість за кредитом,
2 556,58 швейцарських франків - проценти, 
розмір заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0345 становить:
31 043,29 швейцарських франків - заборгованість за кредитом,
1 339,01  швейцарських франків - проценти, 
а всього: 114 228,62  швейцарських франків.
Вказана заборгованість підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк».
В іншій частині вимоги АТ «Універсал Банк» задоволенню не підлягають.
При цьому колегія суддів відхиляє посилання представника  ОСОБА_2 на те, що вимоги були заявлені АТ «Універсал Банк» зі спливом позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Представник ОСОБА_2 зазначив, що у ОСОБА_2 виникло зобов`язання погасити заборгованість за кредитними договорами з 09 грудня 2011 року, а останній день трирічного строку позовної давності за позовом про стягнення заборгованості припав на 09 грудня 2014 року.
Разом з тим з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами АТ «Універсал Банк» звернулося в січні 2012 року.
Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк».
В частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ "Універсал Банк" про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржено.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог із ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 10 472,26 грн. судового збору.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштівзадовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0336 в розмірі:
79 289,74 швейцарських франків - заборгованість за кредитом,
2 556,58 швейцарських франків - проценти, 
за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 002-2900/756-0345 в розмірі:
31 043,29 швейцарських франків - заборгованість за кредитом,
1 339,01  швейцарських франків - проценти, 
а всього: 114 228,62  швейцарських франків.
В іншій частині позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк»10 472,26 грн. судового збору.
 
Дані про учасників справи:
Акціонернетовариство«Універсал Банк», місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, літ 1,
ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.