ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  908/1793/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Ткач І.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Кролевець О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу 
Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2020
(головуюча суддя Кузнецова І.Л., судді Чус О.В., Широбокова Л.П.)
та рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019
(суддя Корсун В.Л.)
та касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2020
(головуюча суддя Кузнецова І.Л., судді Чус О.В., Широбокова Л.П.)
у справі №908/1793/19 
за позовом    Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"
до    Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"
про    стягнення 860   698,56 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад змісту позовних вимог

1.1. У липні 2019 року  Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця") звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі - ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь") 860 698,56 грн, а саме: 239 666,16 грн плати за користування вагонами, 621 032,40 грн збору за зберігання вантажу та збору за зберігання вантажів у двократному розмірі.

1.2. Передумовою виникнення зазначеного спору стала затримка вагонів на станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці у зв`язку з неприйняттям їх вантажовласником (відповідачем) на свою під`їзну колію через неможливість приймання їх станцією призначення Запоріжжя-Ліве.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 30 вересня 2016 року ПАТ "Українська залізниця" (залізниця) та ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (власник колії) уклали договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь", яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" №ПР/М-16-3/1-708-НЮдч20/2016/2889.

Відповідно до п.1 цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, що примикає до станції Запоріжжя-Ліве стрілкою № 12 до парку "А" і стрілкою №172 до парку "Б" і обслуговується локомотивом власника колії. 

Згідно з п.6 договору вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці:
- на приймально-відправні колії № № 2-11 парку "А" станції Запоріжжя-Ліве;
- на      сортувально-відправні      колії      парку "Б" станції Запоріжжя-Ліве:      на      колії №№11, 12, 15-28 - маршрутні поїзди; на колії №№ 31-36 - збірні поїзди. 

Здавання вагонів у технічному та комерційному відношенні провадиться на приймально-відправних коліях №№ 2-11 парку "А", на сортувально-відправних коліях      №№ 11, 12, 15-28, 31-36 парку "Б" станції Запоріжжя-Ліве.

Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії.

2.2. У п.14 договору зазначено, що власник колії сплачує залізниці плату: - за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та іншими нормативними документами; - інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, що виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами.

Збори і плати вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦ".

У п.19 договору сторони дійшли згоди про те, що з усіх питань, що не передбачені цим договором, сторони керуються Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншими нормативно-правовими актами.

2.3. У п.21 договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2021 року включно.

Сторонами укладені додаткові угоди №1 від 01.09.2017, №2 від 16.03.2018, №3 від 20.08.2018, №4 від 14.12.2018 до договору.

2.4. 19 лютого 2018 року ПАТ "Українська залізниця" (як перевізник) та ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (як замовник) уклали договір про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365, предметом якого      є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п.1.2 договору вагон замовника - вантажний вагон, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі. 

У п.1.3 договору встановлено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватися залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

2.5. У лютому 2019 року по накладних №4574281, 45742590 та 45742574 залізницею прийнято до перевезення на адресу одержувача (відповідача) вагони із вантажем, вказаним у цих накладних.

На шляху прямування спірні вагони були затримані на станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці у зв`язку з неприйняттям їх вантажовласником на свою під`їзну колію через неможливість приймання їх станцією призначення Запоріжжя-Ліве.

2.6. Станцією затримки Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці складено акт про початок затримки вагонів форми ГУ-23а №4 від 05.02.2019.                     
   
Повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді №2604 (наказ №697 від 05.02.2019) отримано відповідачем 05.02.2019 о 14 год. 30 хв., що підтверджується відміткою та підписом представника останнього на відповідному повідомленні.

08 лютого 2019 року о 14 год. 30 хв. залізницею на станції Запоріжжя-Ліве видано наказ №34/МО, підписаний      першим      заступником      регіональної філії      "Придніпровська залізниця" Декарчуком О.М., про збільшення збору за зберігання вантажів до двократного розміру на підставі ст.36 Статуту залізниць України внаслідок виникнення ускладнень на станції у зв`язку з несвоєчасним забиранням вагонів зі станції Нижньодніпровськ, з причин неприйняття ПАТ "Запоріжсталь" простоюють 53 завантажених вагони призначенням на станцію Запоріжжя-Ліве.

Згідно з актом форми ГУ-23а №6 від 13.02.2019 затримані вагони, що прибули поїздом №2604, індекс поїзда 4572-23-4600 відправлені 13.02.2019 згідно з наказом №889 о 21   год.   35   хв.

Викладені обставини слугували визначальними для нарахування залізницею плати за користування вагонами в сумі 239   666,16 грн по  відомостях  плати форми ГУ-46 за №№21029027, 21029036, 21029043, 04039128, 06039141 та збору за зберігання вантажу у двократному розмірі в сумі 621   032,40 грн, нарахованого згідно з накопичувальною карткою від 18.02.2019 за формою ДУ-92 №19029014, які підписані представником відповідача із застереженнями про невизнання оплати. Такі застереження полягають в тому, що відповідач не відмовлявся від отримання вантажу на під`їзну колію комбінату, неприйняття поїзду станцією Запоріжжя-Ліве виникло у зв`язку з незадовільною роботою вказаної станції, нарахування сум за час простою на підходах здійснено необґрунтовано та не підлягає оплаті.

3. Стислий виклад судових рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 у справі №908/1793/19 позов АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" задоволено. Стягнуто з ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" на користь позивача 239   666,16 грн плати за користування вагонами та 621   032,40 грн збору за зберігання вантажу у двократному розмірі.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо затримки вагонів, які прибули на адресу відповідача з вини останнього. Відповідач був повідомлений про час прибуття вантажу проте не вжив заходів, спрямованих на усунення обставин, які викликали затримку вагонів і це призвело до їх простою. За висновком суду, відповідач не виконав зобов`язання із здійснення розрахунків зі сплати нарахованих позивачем плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

Наказ      про збільшення збору за зберігання вантажу до двократного розміру №34/МО від 08.02.2019 підписаний уповноваженою на те особою, а факт затримки вагонів на підходах до станції призначення зафіксований відповідними актами форми ГУ 23-а. 

Розрахунки плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, а відповідачем не доведена відсутність його вини в затримці вагонів. 

3.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2020 рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 частково скасовано. Стягнуто з ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" на користь позивача 239   666,16 грн  плати за користування вагонами, 310   516,20 грн збору за зберігання вантажу та      8   252,74 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 

Переглядаючи рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що з урахуванням встановлених обставин щодо своєчасного повідомлення позивачем відповідача про надходження спірних вагонів, неприйняття цих вагонів відповідачем з причини їх скупчення на станції призначення Запоріжжя-Ліве внаслідок несвоєчасного вивільнення колій від вантажу, що призвело до їх затримки, ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним передбачених договором заходів до забирання вагонів зі станції призначення, правовірним є нарахування позивачем плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. Рішення суду першої інстанції у цій частині по суті залишено без змін. 

Натомість, апеляційний суд не погодився з висновками місцевого суду щодо стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу у двократному розмірі. 

За висновком суду, вагони за накладними №№4574281, 45742590 та 45742574 прямували зі станції Рядова Придніпровської залізниці на станцію Запоріжжя-Ліве та були затримані на шляху прямування на проміжній станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці. Отже, мало місце затримання вагонів на шляху прямування, а не несвоєчасне вивантаження та вивезення вантажів, у зв`язку з чим, у залізниці були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання вантажів у двократному розмірі на підставі ст.36 Статуту залізниць України.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу підлягають задоволенню в сумі 310   516,20 грн.

4. Стислий виклад вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючися з вищезазначеними рішенням та постановою, ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" звернулося до Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення, ухвалені у цій справі, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову повністю. 

4.1.1. Скаржник покликається на неправильне застосування судами частини першої статті 238, статті 240 ЦК України, статті 1 Закону України "Про залізничний транспорт", пунктів 22, 36, 46, 48, 71, 119 Статуту залізниць, пунктів 6, 8, 9 Правил користування вагонами і контейнерами, пунктів 1, 2, 7, 32 Правил видачі вантажів, а також порушення приписів статей 13, 73, 74, 76, 77, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при вирішенні спору щодо підставності стягнення позивачем з відповідача плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, в тому числі у двократному розмірі. 

4.1.2. На думку відповідача, місцевий та апеляційний суди, з`ясовуючи обставини обґрунтованості затримання поїзда на підходах до станції призначення належно не дослідили питання наявності в осіб, що підписали накази про затримання поїзда на підходах до станції призначення та про застосування збору за зберігання вантажу у двократному розмірі, повноважень на вчинення таких дій від імені залізниці; докази, які покладено судами в основу оскаржуваних рішень, не відповідають вимогам процесуального закону щодо належності і допустимості доказів та оцінки доказів.

4.1.3. З посиланням на приписи пункту 9 Правил користування вагонами і контейнерами та пункту 36 Статуту залізниць відповідач аргументує, що право на застосування двократного розміру збору за зберігання вантажу та визначення кола осіб, які мають право підписувати наказ про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення, має саме начальник залізниці або уповноважені ним особи, тоді як такими повноваженнями не наділений керівник залізниці, особа, що здійснює керівництво залізницею, директор регіональної філії залізниці, голова та члени правління АТ "Укрзалізниця", керівник Державної адміністрації залізничного транспорту чи посадові особи залізниці.

Скаржник заперечує висновки судів про велике скупчення вагонів, адресованих відповідачу, на залізниці, та вважає помилковим висновок судів про обґрунтованість затримки поїзда на підходах до станції призначення (на станції Нижньодніпровськ).

Відповідач зауважує на відсутності належних та допустимих доказів наявності на станції Запоріжжя-Ліве великого скупчення вагонів та неможливості приймання на станції призначення (на станції Запоріжжя-Ліве) у період з 03.02.2019 по 13.09.2019 поїздів, адресованих відповідачу.

4.1.4. В силу пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, належними доказами затримки вагонів на станції Запоріжжя-Ліве з причин, які залежали від відповідача, є складені акти загальної форми, проте такі акти самі по собі не свідчать про відсутність можливості приймати поїзди на зазначеній станції, а підтверджують факт зайнятості певних колій станції призначення.

Скаржник зауважує на відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів неможливості прийняти поїзд на станції призначення Запоріжжя-Ліве, а, відтак, недоведеність позивачем обґрунтованості його дій щодо затримки поїзда із вантажем, адресованим відповідачу, на підходах до станції призначення на під`їзній станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці.

Відповідно до пункту 8 Правил зберігання вантажів підставою для стягнення з вантажовласника плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є затримка вагонів на станції з вини вантажоодержувача або із залежних від нього причин. Відповідач стверджує, що затримка вагонів на станції Нижньодніпровськ сталася з вини позивача, оскільки залізниця з власної ініціативи прийняла рішення про затримку вагонів.

4.2. У відзиві на касаційну скаргу відповідача позивач заперечує проти доводів та вимог, викладених у ній, та просить залишити її без задоволення. В цілому аргументи АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" ґрунтуються на висновках, здійснених судами першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності нарахування залізницею плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. 

Позивач стверджує про помилковість доводів відповідача щодо відсутності повноважень у посадових осіб АТ "Українська залізниця" на вчинення дій з підписання наказів при застосуванні пункту 9 Правил користування вагонами і контейнерами та пункту 36 Статуту залізниць. Заперечує доводи відповідача про відсутність його вини у затримці вагонів на коліях залізниці та зазначає, що долученими до матеріалів справи актами форми ГУ-23 підтверджується, що спірні вагони були затримані на шляху прямування з вини відповідача-вантажоодержувача через скупчення на станції призначення вагонів і несвоєчасне вивільнення відповідачем колій від вантажу, який прибув на його адресу, що є порушенням пункту 33 Правил видачі вантажів і пунктів 46, 47 Статуту залізниць.

4.3. Водночас, АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" також звернулося до Суду з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення вимог позивача та просить скасувати постанову, залишивши в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі. 

Позивач стверджує, що апеляційний господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме статтю 36 Статуту залізниць України, пунктів 9, 10 Правил користування вагонами, Правил складання актів, статті 307 Господарського кодексу України, частину другої статті 908, статті 920 ЦК України в частині виконання договірних зобов`язань, а саме підпункту 2.1.7 Договору про надання послуг № 10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 від 19.02.2018.

Висновок суду апеляційної інстанції про безпідставність нарахування збору за зберігання вантажу у двократному розмірі в цій справі, зроблений судом лише на підставі доводів відповідача, що не відповідає вимогам статей 73, 74, 76, 77, 79, 86 ГПК України.

Існує неоднакове трактування та застосування судом апеляційної інстанції статті 36 Статуту залізниць України, у зв`язку з відсутністю практики застосування зазначеної норми Верховним Судом в частині нарахування та зберігання вантажу у двократному розмірі у разі затримки вантажу (вагонів) на підходах до станції призначення.

4.4. У відзиві на касаційну скаргу позивача відповідач заперечує проти доводів, викладених у ній. Вважає, що стаття 36 Статуту залізниць України застосовується за наявності одночасно таких умов як виникнення ускладнень на станції, наявності зв`язку цих ускладнень з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів, за яких можливе збільшення розміру за зберігання вантажу.

На думку відповідача, вивезення та вивантаження спірних вагонів, що прямували у складі поїзду можливе лише після їх прибуття на станцію призначення Запоріжжя-Ліве, однак у зв`язку з тим, що вагони не прибули та простоювали на іншій станції, вони не могли бути вивезені та вивантажені вантажоодержувачем на станції Запоріжжя-Ліве. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Розгляд справи Верховним Судом

5.1.1. Провадження у справі зупинялося до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №908/1795/19, про що зазначено в ухвалі Верховного Суду від 25.08.2020.

5.1.2. Ухвалою Верховного Суду від 02.10.2020 провадження у справі поновлено. 

5.1.3. Розглянувши викладене у касаційній скарзі позивача клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Суд його відхилив, зважаючи на те, що наявність передбачених ст.302 ГПК України підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду скаржник не обґрунтував, а Суд їх не встановив. 

5.2. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції 

5.2.1. Відповідно до ч.1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

5.3. Щодо суті касаційних скарг 

5.3.1. Правовідносини сторін у цій справі виникли з договорів, предметами яких є перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, а також експлуатація залізничної під`їзної колії, у виконанні яких між сторонами виник спір щодо правомірності нарахування позивачем плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу у двократному розмірі відповідно до статті 36 Статуту залізниць України, у зв`язку із затримкою залізницею вагонів з вантажем.

5.3.2. Частиною першою статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Відповідно до пункту 2 Статуту залізниць України цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 3 Статуту залізниць України передбачено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Відповідно до пункту 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам-суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Отже, за період фактичного використання суб`єктами господарювання вагонів та/або контейнерів залізниці для перевезення вантажів вноситься плата; до періоду використання вагонів (контейнерів) включається час затримки (простою) вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. Звільнення від такої плати може мати місце лише у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці. 

Таким чином, під час розглядя спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції) в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства). 

Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №908/1795/19.

5.3.3. Порядок користування вагонами визначається Правилами користування вагонами, пунктами 3, 6, 8-10, 12 яких передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.           

5.3.4. Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. 

Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. 

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Абзацом 2 пункту 64 Статуту залізниць України визначено, що для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування призначено під`їзні колії. Взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів) (абзаци 1, 4 пункту 71 Статуту залізниць). 

Зайнятість приймально-відправних колій на станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку Укрзалізниці і власних вагонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з відповідачем, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Підпунктом 14.2.1 пункту 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 №507, визначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції.

Наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць.

Отже, на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій, що визначається технічно-розпорядчим актом станції та не спростовує вини відповідача, якщо він допустив скупчення вагонів на станції призначення внаслідок бездіяльності у їх забиранні. 

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 22.06.2018 у справі №904/7535/17 та від 18.09.2020 у справі № 908/1795/19, а також Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №908/1925/19, від 23.06.2020 у справі №908/1746/19, від 06.04.2020 у справі №908/1417/19, від 04.11.2019 у справі №904/5461/18 та від 07.08.2018 у справі №904/7848/17.

5.3.5. Пунктом 46 Статуту залізниць України на одержувача покладено обов`язок прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Порядок зберігання вантажів та нарахування у зв`язку із цим відповідного збору визначено Правилами зберігання вантажів, пунктами 4, 5 яких передбачено, що термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача. Якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені пунктом 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Згідно з пунктом 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) сплачується після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Отже, обов`язок щодо сплати збору за зберігання вантажів покладається на одержувача (вантажоодержувача, вантажовласника) у разі, якщо ним було допущено прострочення у вивезенні вантажу з місця загального користування в межах терміну безоплатного користування (пункт 5 Правил зберігання вантажів), та у разі затримки залізницею вантажів у вагонах з вини одержувача незалежно від місця затримки зі спливом терміну безоплатного зберігання (пункту 8 Правил зберігання вантажів).

При цьому, у розумінні пункту 46 Статуту залізниць України терміни "безоплатного зберігання вантажів у вагонах, що надійшли на адресу одержувача, на коліях залізниці" та "безоплатного користування місцем загального користування на залізниці" охоплюються періодом у часі з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

5.3.6. Пунктом 36 Статуту залізниць України визначено, що у разі виникнення ускладнень на станції у зв`язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру. 

Правовий аналіз зазначених положень Статуту залізниць України (пункт 36) та Правил зберігання вантажів (пункт 8) дає підстави для висновку, що збір за зберігання вантажів, у тому числі збільшений до двократного розміру, сплачується незалежно від місця затримки вантажів (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), коли доставка вантажу на станцію призначення є ускладненою з вини одержувача (відправника). Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі №   908/1925/19, від 23.06.2020 у справі №908/1746/19, від 06.04.2020 у справі №908/1417/19, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №908/1795/19.

5.3.7. Пунктом 46 Статуту залізниць України визначено обов`язок одержувача вантажу прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу (абзац 1 цього пункту), якому кореспондує право залізниці вимагати від одержувача сплати збору за зберігання вантажу на станції понад термін безкоштовного зберігання (абзац 3 цього пункту). 

Водночас, застосування залізницею до одержувача вантажу двократного розміру збору за зберігання вантажу в порядку пункту 36 Статуту залізниць України допускається у разі виникнення ускладнень на станції, що зумовлені несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів зі станції, якщо такі ускладнення у роботі залізниці перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю одержувача у вивезенні вантажу та звільненні під`їзних колій від вагонів, що надійшли на його адресу.

Двократний розмір збору за зберігання вантажу є підвищеною мірою відповідальності, яка застосовується за умови створення вантажоодержувачем ускладнень на станції призначення з його вини. Диспозиція даної норми пов`язує можливість застосування такої фінансово-господарської санкції саме зі створенням вантажоодержувачем ускладнень на станції призначення внаслідок несвоєчасного вивантаження вантажів, які прибули на цю станцію, вона не виключає можливості застосування такої підвищеної міри відповідальності щодо затриманих вагонів на під`їзних станціях по шляху слідування поїзда, якщо такі вагони не могли бути своєчасно доставлені на станцію призначення, внаслідок ускладнень в роботі станції призначення з вини вантажоодержувача.

Відтак пункт 36 Статуту залізниць України як спеціальна норма, що визначає підвищену санкцію (можливість двократного нарахування збору за зберігання вантажу) за окреме порушення, допущене вантажоодержувачем (створення вантажоодержувачем ускладнень на станції призначення з його вини), не містить виключення із загального правила щодо можливості її застосування незалежно від місця затримки вагонів (на станції призначення чи на станціях, які є під`їзними по маршруту слідування вагонів). Протилежний висновок апеляційного господарського суду є помилковим. 

5.3.8. Суди попередніх інстанцій встановили, що долученими до матеріалів справи актами форми ГУ-23а, ГУ-23 підтверджується, що вагони були затримані на шляху прямування на станції Нижньодніпровськ з вини відповідача через скупчення вагонів на станції призначення Запоріжжя-Ліве внаслідок несвоєчасного вивільнення відповідачем колій від вантажу, який прибув на його адресу раніше, в порушення пунктів 46, 47 Статуту залізниць, та у зв`язку із зайнятістю приймально-відправних колій.

Судами також встановлено, що відповідач не довів відсутності своєї вини у спричиненні затримки вагонів на підходах до станції призначення через скупчення на станції призначення вагонів, які прибули на адресу відповідача раніше, та не були ним своєчасно вивезені із вивільненням колій від вантажу. 

Наведені обставини відповідачем не спростовані. 

Доводи касаційної скарги відповідача про відсутність у матеріалах справи доказів великого скупчення вагонів на станції Запоріжжя-Ліве та неможливість приймання на цій станції у спірний період поїздів з посиланням на те, що надані позивачем докази лише фіксують факт та період затримки вагонів, однак не можуть встановлювати великого скупчення вагонів та неможливості приймання на станції поїздів, адресованих відповідачу, Суд до уваги не бере, оскільки перевірка їх обґрунтованості виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції. 

5.3.9. Отже, за встановлених судами обставин справи та з огляду на правове регулювання порядку нарахування залізницею (позивачем) збору за зберігання вантажу, що перевозився у вагонах, затриманих на підходах до станції призначення з вини одержувача (відповідача), Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу у вагонах залізниці за час їх затримки на станції слідування Нижньодніпровськ на підходах до станції призначення Запоріжжя-Ліве у заявленому позивачем розмірі.

5.3.10. Щодо доводів відповідача стосовно відсутності повноважень на підписання наказів про затримку вагонів та про застосування збору за зберігання вантажу з посиланням на те, що жодна з довіреностей не передбачає відповідних повноважень на видачу вказаних наказів Суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (в редакції на дату видачі довіреності від 26.10.2018 №4524) затверджено Статут Залізниці та визначено, що Залізниця є юридичною особою, що утворена відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Водночас, у структурі Залізниці діють філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи, а відтак, у правовідносинах із третіми особами статус юридичної особи має лише Залізниця, а її структурні підрозділи, зокрема філії, діють на підставі довіреностей, виданих правлінням Залізниці. Наведений висновок містить постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 908/1795/19.

Суди встановили, що повноваження на підписання наказів про затримку вагонів та про застосування збору за зберігання вантажу підтверджені довіреністю №4524 від 26.10.2018, яка видана головою та членом правління залізниці та якою уповноважено директора філії та/або першого заступника директора філії здійснювати керівництво та управління діяльністю філії та її структурних підрозділів, та які, в свою чергу, надали відповідні повноваження начальнику структурного підрозділу філії та першому заступнику начальника структурного підрозділу філії здійснювати поточне керівництво та управління діяльністю підрозділу на підставі відповідної довіреності, що  відповідає частині першій статті 238 ЦК України.

Отже зазначені доводи скаржника також не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та відхиляються судом касаційної інстанції. 

5.3.11. Відповідно до ст. 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №908/1795/19 сформульований висновок щодо застосування статті 36 Статуту залізниць України і рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до цього висновку, з огляду на що підстави для зміни чи скасування цього рішення відсутні.

За вищезазначених обставин Суд вважає помилковим висновок апеляційного господарського суду про наявність підстав для зміни рішення місцевого господарського суду, яке є законним та обґрунтованим, тому підлягає залишенню в силі із скасуванням постанови суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга позивача - задоволенню.

6. Судові витрати

6.1. Керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними у ст.129 ГПК України, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції задовольняє касаційну скаргу позивача, обов`язок з відшкодування понесених скаржником судових витрат за розгляд справи у суді покладається на відповідача. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" залишити без задоволення.
2.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" задовольнити.
3.          Скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2020 та залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 у справі №908/1793/19.
4.          Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72; ідентифікаційний код 00191230) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) судовий збір у розмірі 9   315,49 (дев`ять тисяч триста п`ятнадцять гривень 49 копійок), сплачений за подання касаційної скарги.    
5.          Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                І. Ткач

Судді                                                                                                    І. Кондратова

                                                                                                    О. Кролевець