Дата документу 22.12.2020 Справа № 335/1819/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/1819/16         Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/3808/20         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за ново виявленими обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», треті особи: Державна служба України з питань праці, Профспілковий комітет Державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», Національне агентство з питань запобігання корупції, про скасування наказів № 005-к від 22 січня 2016 року, № 212 від 31 грудня 2015 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», треті особи: Державна служба України з питань праці, Профспілковий комітет ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», Національне агентство з питань запобігання корупції, про скасування наказів № 005-к від 22 січня 2016 року, № 212 від 31 грудня 2015 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року відмовлено у задоволені позову.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року залишено без змін. 
23 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року за ново виявленими обставинами. 
У своїй заяві ОСОБА_1 просив поновити строк для подання заяви про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року по справі № 335/1819/16-ц за нововиявленими обставинами, відкрити провадження за його заявою, а також у зв`язку з наявністю підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року по цій справі за нововиявленими обставинами і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», треті особи – Державна служба України з питань праці, профспілковий комітет ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», Національне агентство з питань запобігання корупції, про скасування наказів № 005-к від 22 січня 2016 р., № 212 від 31 грудня 2015 р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із заявою про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 01 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звернувся 23 вересня 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку на звернення до суду із відповідною заявою, який є присічним і поновленню не підлягає. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що разом з заявою про перегляд за ново виявленими обставинами, ним також було подано заяву про поновлення строку для її подання, проте судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини, що мають значення для справи, зокрема поважність причин пропуску строку, не було враховано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини, ст. 55 Конституцій України, ст. 2 ЦПК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» просять залишити ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року без змін, а скаргу - без задоволення. Також, від ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» 21 грудня 2020 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в обґрунтування якого зазначено, що їх представник знаходиться на самоізоляції через спалах коронавірусу. 
Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки в заяві не обґрунтовано неможливості ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», як юридичної особи направити іншого представника в судове засідання, або їх не спроможністю використати своє право участі в судовому засіданні апеляційного суду у спосіб передбачений частиною 3 ст. 212 ЦПК України, тобто в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Від Державної служби України з питань праці на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляду справи без їх участі.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її з вищевказаних підстав.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», треті особи: Державна служба України з питань праці, Профспілковий комітет ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», Національне агентство з питань запобігання корупції, про скасування наказів № 005-к від 22 січня 2016 року, № 212 від 31 грудня 2015 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 1).
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року відмовлено у задоволені позову (т. 2 а.с. 46-49).
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року залишено без змін (т. 2 а.с. 102-105). 
Статтею 319 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали апеляційним судом) встановлено. що рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року залишено без змін (т. 2 а.с. 210-213). 
Таким чином, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року, яке заявник просить переглянути у зв`язку із нововиявленими обставинами, набрало законної сили 01 грудня 2016 року.
Із заявою на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України відповідач звернувся лише 23 вересня 2020 року (т. 3 а.с. 238, 239), тобто за спливом трирічного строку.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною першою статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Положеннями пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Разом з тим пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України, який підлягає до застосування з урахуванням положень частини першої цієї статті, передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
За умовами частини третьої статті 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» № 3236/03, § 40).
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на вказані положення норм матеріального права, необхідно дійти висновку, що недодержання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.
Вказаний строк є присічним і поновленню не підлягає, а недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку. Так, три роки - це строк, після закінчення якого така заява за будь-яких обставин вже не може бути подана (преклюзивний строк), а якщо вона подана протягом трьох років, але після спливу одного місяця з дня встановлення обставин, що є підставою для перегляду, то за наявності відповідного клопотання учасника справи такий строк може бути поновлений.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 704/1393/15-ц у постанові від 24 липня 2019 року.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини, що мають значення для справи, зокрема обставини поважності причин пропуску строку, наведені ОСОБА_1 в клопотанні про його поновлення, не заслуговують на увагу. 
Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а саме факт подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами зі спливом трирічного строку, дійшов обґрунтовано висновку про те, що такий строк поновленню не підлягає.
Таким чином, з урахуванням наведеного колегія приходить до висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 375, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 рокупо цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повна постанова складена 28 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: