ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7970/20	Головуючий у 1-й інстанції Дуда О.О. 	
Провадження № 33/817/411/20 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч.2 ст. 130 КУпАП	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 р. м. Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши з участю розглянувши з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 та його захисника Білецького М. Й., адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого експедитором МП “Гарт”,
                                             В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин, а постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Стверджує, що повісток про час та місце розгляду справи він не отримував. Зокрема, зазначає, що місцевий суд, не повідомивши його належним чином про час та місце розгляду справи, в порушення вимог ст. ст. 268, 277 КУпАП розглянув справу у його відсутності, чим порушив його право на захист. Дані обставини позбавили його можливості прибути в судове засідання і надати пояснення з приводу правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним.
Окрім того, зазначає, що в день винесення оскаржуваної постанови — 06 серпня 2020 року, у нього раптово погіршився стан здоров`я, що підтверджується довідкою №49 від 12 серпня 2020 року, виданій КНП “Міська комунальна лікарня №3”. Так, з даної довідки вбачається, що з 07 серпня 2020 року по 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні.
Вказує, що прийняте місцевим судом щодо нього рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права, з неповним з”ясуванням судом обставин, що мають значення у справі, а тому підлягає скасуванню.
Зокрема, зазначає, що під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не знайшов свого підтвердження факт керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки проведення огляду на стан сп”яніння відбулося з порушеннями: судом мали бути з”ясовані ряд наведених обставин та перевірені факти, заслухано особу, що притягається до відповідальності, не враховані відомості, що мали б бути перевірені та прийняті до уваги при винесенні постанови судом першої інстанції, в тому числі і щодо причин неявки. 
Крім цього, у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не зазначено кількості проміле, показник якого безпосередньо впливає на наявність чи відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому посилається на те, що в матеріалах справи відсутній акт медичного огляду.
Наголошує на тому, що пояснення свідків написані не добровільно, а під “диктовку” працівниками патрульної поліції, оскільки вони не відрізняються за змістом та спрямовані не на висловлення фактичних обставин справи, а виключно на ствердження вини особи, що є порушенням, оскільки винуватість може бути встановлена лише в судовому порядку.
Також просить врахувати суд наступні обставини: ОСОБА_1 є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, автомобіль є способом його заробітку для забезпечення потреб сім`ї, а тому застосоване до нього стягнення є занадто суворим. 
19 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 - Білецького М. Й. про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та взяття останнього на поруки трудового колективу.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адмінвідповідальності, — ОСОБА_1 та його захисника Білецького М. Й., які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги — відмовити, виходячи з таких міркувань. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що копію постанови отримано 07 вересня 2020 року, що підтверджується копією накладної Укрпошти №4600310174779, вважаю за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то, на думку судді апеляційного суду, зазначені твердження є неспроможними.
Так, доводи апелянта про порушення його права на захист у зв`язку із розглядом даної справи місцевим судом без його участі є безпідставними, оскільки він скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду, яке не вступило в законну силу, де йому була надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП, в тому числі щодо залучення захисника та дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, суддею місцевого суду на підставі матеріалів справи правильно встановлено, що 11 травня 2020 року о 21 год. 50 хв. в м. Тернополі по вул. Живова, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Superb, н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу - газоаналізатора Alcotest Drager 6820 прилад №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 30.10.2020 року) відмовився в категоричній формі, однак виявив бажання проїхати в медичний заклад. Огляд проводився КНП "ТОМЦСНЗ" ТОР, висновок №105. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, 11 травня 2020 року інспектором ВМАЗ УПП в Тернопільській області ДПП щодо Вовка Н. Я. була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 501582, згідно якої останній 11 травня 2020 року о 21 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом Skoda Superb, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Живова у м. Тернополі здійснив рух на заборонений сигнал світлофора, а саме: поєднання жовтого і червоного сигналів, та керував автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. 
Дане правопорушення послужило причиною зупинки автомобіля ОСОБА_1 , а в подальшому в результаті виявлення ознак алкогольного сп”яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці) стало приводом зі сторони працівників поліції запропонувати останньому пройти медичний огляд на стан алкогольного сп”яніння. 
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідно до пункту 2.9“а” Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп”яніння. 
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Тобто автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений на законних підставах.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
ОСОБА_1 не погодився пройти огляд на стан алкогольного сп”яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу - газоаналізатора “DRAGER ALCOTEST” 6820 №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 30.10.2020 р.), але виявив бажання пройти такий огляд у медичному закладі КНП “ТОМЦСНЗ” ТОР.
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та його бажання пройти огляд у медичному закладі підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції. 
Твердження апелянта про те, що пояснення свідків написані не добровільно, а під “диктовку” працівниками патрульної поліції, оскільки вони не відрізняються за змістом та не спрямовані на висловлення фактичних обставин справи, - не є переконливими. Зазначені свідки дійсно підтвердили лише факт відмови ОСОБА_1 проходження медогляду на стан алкогольного сп”яніння, а оскільки не були свідками самої події, тобто керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп”яніння, то їхні пояснення щодо відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп”яніння і не можуть відрізнятися, оскільки констатують лише факт цієї відмови. 
Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі проведено у відповідності із вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів №105 від 11 травня 2020 року та актом медичного огляду №105 від 11 травня 2020 року. При цьому, відповідно до відеозапису з нагрудних камер поліцейських, зафіксовано факт проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння лікарем ОСОБА_4 , технічний прилад для якого надала чергова медсестра під контролем лікаря.
Необґрунтованим є твердження апелянта на те, в матеріалах справи відсутній акт медичного огляду, оскільки п. 19 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначено, що акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.
Враховуючи те, що вищенаведеним медичним висновком №105 підтверджено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, поліцейськими правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №260521 від 11 травня 2020 р. 
Посилання апелянта на те, що у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не зазначено кількості проміле, показник якого безпосередньо впливає на наявність чи відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, не заслуговує на увагу, адже вимогами Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 року не передбачено чіткого зазначення рівня алкоголю у крові у даному висновку.
Складаючи протокол про адміністративне правопорушення, працівник поліції був обізнаний про те, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - повторно протягом року притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП (постанова судді Тернопільського міськрайсуду від 16.12.19 справа № 607/26736/19), а тому у протоколі про адміністративне правопорушення обґрунтовано зазначив кваліфікацію дії порушника саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, суд першої інстанції відповідно до вимог Кодексу про адміністративні правопорушення розглянув справу, повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так із матеріалами справи. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, автомобіль є способом його заробітку для забезпечення потреб сім`ї вже було враховано суддею місцевого суду.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, урахував дані про особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, та в межах безальтернативної санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Інші доводи, які зазначені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та спростовані під час судового розгляду.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення відповідно до санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду та закриття провадженні у справі відсутні.
За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2020 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови судді місцевого суду, апеляційною інстанцією не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя
  П О С Т А Н О В И В:   
Строк на апеляційне оскарження поновити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 06 серпня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, -без змін.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського 
апеляційного суду Г.І. Коструба