ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року	Львів	Справа № 460/3084/20 пров. № А/857/10874/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шинкар Т.І., Онишкевича Т.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Друзенко Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок виконання обов`язків військової служби та зобов`язати призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи, у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 позов було задоволено повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не подав повного пакету документів для розгляду Міноборони питання призначення допомоги. Зазначає, що додана позивачем довідка про обставини травми №25-Р від 20.09.2019, видана громадською ветеранською організацією, яка не уповноважена на видачу подібних документів та складена на підставі показів свідків, що не є підставою для встановлення у колишніх військовослужбовців факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення). Звертає увагу суду, що на сторінці 9 військового квитка позивача у пункті 22 під назвою відсутні дані про зазначені позивачем поранення.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що згідно архівної довідки Федеральної державної комунальної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» №4/85217 від 19.07.2016, за архівними документами встановлено, що ОСОБА_1 призваний 13.04.1987 Володимирецьким РВК Рівненської області, проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з 09.11.1987 (наказ №309) по 28.01.1989 (наказ №21) у спеціальності водія, у військовому званні «рядовий»; Військова частина польова пошта НОМЕР_1 з 18.02.1980 по 27.01.1989 приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан.
Проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з листопада 1987 року по січень 1989 року підтверджується відмітками у військовому квитку ОСОБА_1 - НОМЕР_2 .
За даними вищевказаного військового квитка, ОСОБА_1 за час служби були присвоєнні такі військові звання : рядовий; молодший сержант; сержант; старший сержант; старшина.
Завершення військової служби у званні «старшина» підтверджено також контрольними талонами мобілізаційного припису.
Також у військовому квитку наявна відмітка про те, що маючи спеціальність водія, ОСОБА_1 пройшов перепідготовку з 05.07.1987 по 20.07.1987 та був допущений до управління БТР-70.
Крім цього, наявні записи про нагороди, а саме :           нагороджений медаллю «За бойові заслуги» - указ ПВС від 08.12.1988; нагороджений медаллю «Воїну-інтернаціоналісту від вдячного Афганського народу» - указ ПРА №240.
Архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації №11/133992 від 08.10.2007 підтверджується, що ОСОБА_1 був нагороджений : медаллю «За бойові заслуги» - указ ПВС СРСР від 08.12.1988, посвідчення НОМЕР_3 ; медаллю «За відвагу» - указ ПВС СРСР від 24.05.1989, посвідчення НОМЕР_4 .
Згідно даних Центрального архіву і Головного управління кадрів Міноборони РФ ОСОБА_1 був нагороджений медаллю «За бойові заслуги» (указ ПВС СРСР від 08.12.1988, посвідчення НОМЕР_3 ) та медаллю «За відвагу» (указ ПВС СРСР від 24.05.1989). 
При цьому, дані про вручення медалі «За відвагу» були  відсутні, з огляду на що, лише у 2005 році було прийнято рішення щодо організації вручення ОСОБА_1 вказаної нагороди (а.с.20 на звороті, 21).
У відповідь на анкету-запит Рівненського ОМВК №ВЗ/5463 від 01.08.2016, Федеральна державна комунальна установа «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» 01.11.2016 надала довідку Центрального архіву МО РФ, якою, зокрема, підтвердила, що в Указі Президії Верховної Ради СРСР від 24.05.1989 значиться : “…нагородити : по Сухопутним військам медаллю «За відвагу» … ОСОБА_1 - рядового…». Основа : ЦА МО РФ, фонд 33, опис 1/12917с, справа 467, аркуш 73. В нагородному листі до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 24.05.1989, по якому ОСОБА_1 , 1969 року народження, нагороджений медаллю «За відвагу» в спеціальності механіка водія БТР 117 окремого інженерно-саперного батальйону спеціального мінування 45 інженерно-саперного полку, зазначено: «… Так, з 21 листопада по 03 грудня 1988 року приймав участь в складі 1-ї роти спеціального мінування 1117 ОІБСМ в бойовій операції по розмінуванню базових районів бунтівників в провінції Кабул. Так, з 27 листопада 1988 року рота спеціального мінування в який знаходився водій рядовий ОСОБА_1 висувалась колоною в район бойових дій потрапила під обстріл мінометного вогню. В результаті обстрілу була підбита одна машина через яку зупинилася вся колона і всій колоні загрожувала небезпека. Але своїми чіткими і рішучими діями рядовий ОСОБА_1 пробрався до цієї машини на БТРі і зіштовхнув її у прірву, тим самим звільнив шлях всій колоні і колона без втрат особового складу дісталася до району бойових дій…”. Основа: ЦА МО РФ, фонд 33, опис 1/12917с, справа 470, аркуш 356 (а.с.26 на звороті).
ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 25.02.1997.
Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №856/Ж від 01.04.2016, при огляді ОСОБА_1 виявлено : в тім`яній ділянці справа 2х1,8 см., в лобно-скроневій ділянці зліва 0,3х0,2 см., на лівій бічній поверхні шиї в середній третині 0,8х0,2 см., на тилі лівої кисті в проекції середньої третини 2 п`ясної кістки 2х0,3 см., в підлопатковій ділянці справа 1,5х3 см., на переднєвнутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині 2х0,3 см. Розташовуються м`які, білосуваті, звивистої та невизначеної форми, западаючі по відношенню до оточуючої шкіри рубці, вказаних розмірів. За висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, описані рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1988 році.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1507 від 06.04.2016, вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, спини, лівої ноги, ЗЧМТ (контузія, 1988 р) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1969 року народження, наслідком яких стали множинні шкіряні рубці в зазначених анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №856/ж від 01.04.2016, та які у подальшому призвели до розвитку захворювань: Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (1988р., контузія головного мозку) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий, кризовий перебіг з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебро-базилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом - центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом: Хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія (L5-S1) з больовим синдромом, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, - поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
З 11.05.2016 позивачу встановлена ІІІ-тя група інвалідності у зв`язку із захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК від 13.06.2016, серія АВ №0396992.
Після цього ОСОБА_1 звернувся до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату (в подальшому назву змінено на Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, скорочено – ІНФОРМАЦІЯ_1 ) для підготовки подачі документів з метою отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013. При цьому, позивачем було надано усі зібрані ним особисто архівні довідки і відповіді на анкети-запити до усіх можливих архівних філіалів (крім вже зазначених вище).
Серед вказаних відповідей наявна в тому числі відповідь філіалу військово-медичних документів Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації №6/3/0-251 від 12.05.2017, за змістом якої в колекції історій хвороб воїнів-інтернаціоналістів Афганістану, які зберігаються в архіві історії хвороби ОСОБА_1 немає. При цьому, вказано, що документи групового обліку поранених і хворих медпункту в/ч пп НОМЕР_6 (Чарикар, Джабаль-ус-Сірадж РА), МПП в/ч пп НОМЕР_1 (Чарикар РА) на зберігання в архів взагалі не надходили.
18.05.2018 за вих.№13/570, документи заявника за його наполяганням були направлені ІНФОРМАЦІЯ_2 до Департаменту Фінансів Міністерства оборони України для розгляду в комісії та прийняття відповідного рішення.
08.10.2018 Департамент фінансів Міністерства оборони України листом за №248/316/1856 повернув документи ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказавши, що оскільки до пакету документів не надано копію довідки, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), то матеріали не можуть бути поданими на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Не погоджуючись з такими діями і рішеннями Міністерства оборони України ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі             №460/515/19 позов ОСОБА_1 було задоволено  частково. Зобов`язано  Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загиблі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013. У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019, рішення суду першої інстанції від 18.06.2019 у справі №460/515/19  скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 та додані документи щодо призначення та виплати одноразової грошову допомоги і прийняти рішення. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
На виконання постанови суду апеляційної інстанції комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 24.09.2019 прийнято протокольне рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги. Причиною вказано неподання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загиблі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.
13.06.2019 Рівненською обласною МСЕК було здійснено повторний огляд ОСОБА_1 і підтверджено III групу інвалідності.
20.09.2019 Організація ветеранів інженерних військ - учасників бойових дій «Форпост» оформила  довідку за №25-Р на механіка-водія БТР роти спеціального мінування 1117 ОІБСМ 45-го інженерно-саперного полку (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) дислокованого в м.Чарікар провінції Парван Республіки Афганістан рядового ОСОБА_1 , який проходив службу в частині з листопада 1987 року по січень 1989 року. У довідці зазначено, що 27.11.1988 при проведенні бойової операції в провінції Кабул рядовий ОСОБА_1 виконуючи поставлену задачу по розмінуванню базового району душманів, потрапив під потужний обстріл мінометного вогню, був поранений і отримав контузію від ударної хвилі снаряду, що розірвався. Був доставлений у військовий шпиталь м. Баграма, де проходив лікування з 27 листопада по 30 грудня 1988 року. Довідка підписана генерал-лейтенантом ОСОБА_2 -  командиром 45 інженерно-саперного полку та полковником ОСОБА_3 – керівником бойових дій, посвідчені головою правління і скріплені печаткою Організація ветеранів інженерних військ – учасників бойових дій «Форпост».
Отримавши вказану довідку, ОСОБА_1 15.01.2020 повторно звернувся до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ОМТЦК СП) для підготовки подачі документів для отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013, який перенаправив пакет документів до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ОТЦК СП).
Рівненський ОТЦК СП повернув документи на доопрацювання супровідним №12/1/46 від 16.01.2020.
27.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського ОТЦК СП з проханням направити його документи до відповідної комісії Міністерства оборони.
Вказані документи були направлені супровідним  №12/1/122 від 31.01.2020.
Супровідним №1/335 від 06.04.2020 Рівненський ОМТЦК СП направив ОСОБА_1 копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/329/огд щодо повернення без реалізації документів для призначення одноразової грошової допомоги.
З листа вбачається, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 24.09.2019 прийнято протокольне рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги по причині не подання документу, що свідчить про  причини та обставини поранення (травми, каліцтва). Довідка ж громадської організації не може бути прийнята, так як не відповідає зразку довідок, що наведені у Положенні про медичне обстеження у Збройних Силах СРСР (на мирний та воєнний час), затвердженому наказом Міноборони СРСР №260 від 09.09.1987.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату відповідної одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині рішення суду першої інстанції, що не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частини другої статті 308 КАС України.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ, тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статтею 1 якого передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 41 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктами 4, 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Згідно зі статтею 16-4 Закону №2011-XIІ, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердив Порядок № 975 (далі також - Порядок №975, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Порядку №975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Предметом спору у цій справі є, зокрема, вимога призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби.
Третю групу інвалідності позивачу встановлено 09.06.2016, причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
На день встановлення ІІІ групи інвалідності позивачу діяв Порядок №975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.03.2020 по справі №554/1664/17, від 16.03.2020 по справі №560/267/19, від 30.03.2020 по справі №0640/4456/18.
Колегія суддів зауважує, що ІІІ група інвалідності позивачу встановлена 09.06.2016 в період, коли законодавством не передбачалось обмеження трьохмісячним строком настання інвалідності від дати звільнення зі служби для виплати одноразової грошової допомоги, відтак відхиляє відповідні доводи касаційної скарги.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 по справі №760/12226/16-а.
Разом з тим, пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Подання зазначених у пункті 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону №2011-XII, за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Однак Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Разом з тим, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 по справі №751/1670/17, від 31.07.2019 по справі №808/1995/18, від 17.10.2019 по справі №735/372/17, від 20.11.2019 по справі №806/2512/18 та №808/1226/18.
Судом першої інстанції вірно враховано, що Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 по справі №822/220/18 вказав, що вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною. При цьому, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цій справі відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п.11 Порядку №975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №729/426/17, від 21.08.2018 у справі № 295/13892/16-а, від 23.10.2018  у справі № 822/3005/17, від 11.12.2018  у справі № 740/1538/17, від 29.01.2019 у справі №293/342/17, та у розвиток позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.10.2018 у справі №265/7930/16-а, сформулювати правовий висновок, за яким, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. При цьому, Судова палата зауважила, що ні копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії, ні акт судово-медичного дослідження, не містять відомостей про обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
У пунктах 70-72 постанови Верховний Суд зазначив, що при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення № 402). З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п.11 Порядку №975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення. Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.
Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1 зібрано інші документи, які достеменно доводять, що отримані ним у 1988 році під час військової служби на території країни, де в той час велись бойові дії, а саме в Республіці Афганістан, закрита черепно-мозкова травма у вигляді контузії головного мозку та вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, спини, лівої ноги, жодним чином не пов`язані з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Такими документами є архівні довідки про нагородження ОСОБА_1 двома медалями : 08.12.1988 року – «За бойові заслуги» та 24.05.1989 – «За відвагу», а також відомості з нагородного листа до Указу ПВР СРСР від 24.05.1989, у яких детально описані обставини, які мали місце 27.11.1988 під час того, як позивач приймав участь у бойовій операції по розмінуванню базових районів бунтівників в провінції Кабул та отримав поранення (контузію).
Більше того, суд переконаний у тому, що сам факт нагородження позивача медалями і його послужна картка, за якою позивачу за два роки після присвоєння первинного військового звання «рядовий» було почергово присвоєно звання «молодший сержант», «сержант», «старший сержант» і «старшина», доводять відсутність щодо нього обмежень, встановлених у ст.16-4 Закону №2011-XII.
Додатковим свідченням тому, що поранення позивача не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження є довідка №25-Р 20.09.2019, видана організацією ветеранів інженерних військ - учасників бойових дій «Форпост».
Крім того, враховуючи, що жодних інших документів в архівах не збереглося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач позбавлений можливості будь-якими іншими документами додатково підтвердити обставини одержання ним поранення (контузії, травми, каліцтва).
Разом з тим, позивач через обставини, які не залежать від його волі, не повинен позбавлятися права на отримання гарантованої державою виплати, що здійснюється згідно із Законом №2011-XII.
Враховуючи наведене, не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що позивач не подав повного пакету документів для розгляду питання призначення допомоги.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).
У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами» і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.
У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку наявність підстав для задоволення позову.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року по справі №460/3084/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	Т. В. Онишкевич