ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/13220/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Юрков Е.О.) у справі №160/13220/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, з вимогами з урахуванням уточнених позовних вимог від 20.05.2020р., про визнання противоправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не встановлення та невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з січня 2016 по серпень 2019, невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік, тривалістю 15 діб, та затримки розрахунку при звільненні; стягнення з ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України: грошову компенсацію за невикористані 15 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік в розмірі 10205,14 грн., виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення; суму недовиплаченого грошового забезпечення (надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 06.01.2016 по 19.08.2019), у розмірі 16545 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 19.08.2019 року; зобов`язання ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України видати уточнений грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення і премії за 24 місяці ОСОБА_1 , до яких включити відповідні виплати, у тому числі, суми надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за останні календарні 24 місяці, що передують звільненню ОСОБА_1 ; зобов`язання Національну поліцію України профінансувати ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України в розмірі необхідному для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнаних судом у даній справі.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Департаментом захисту економіки Національної поліції України протиправно після звільнення позивача не було здійснено належного розрахунку, а саме: не виплачено надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з січня 2016 по серпень 2019, грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік, тривалістю 15 діб. Бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати 19.08.2019 року належного грошового забезпечення позивач вважає протиправною, а також вважає не проведення з вини відповідача розрахунку з ним у зазначений строк підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме – виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що враховуючи, що посади оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого відділу протидії організованим формам злочинності у сфері економіки УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції України, які позивач займав, номенклатурою посад УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції України віднесені до таких, що потребують доступу до інформації, яка є держаною таємницею, та постійної роботи із такими документами, на підставі розпорядження УСБУ в Дніпропетровській області від 04.08.2010 року №55/16/1943 про допуск до державної таємниці за формою 2, що має ступінь секретності “цілком таємно” та “таємно”, наказом УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції за №5дск від 06.01.2016 року позивачу було надано допуск до інформації з грифом “цілком таємно” та “таємно”, отже позивачу має бути встановлена надбавка за службу в умовах режимних обмежень. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано противоправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік, тривалістю 15 діб та затримки розрахунку при звільненні.
Стягнуто з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 15 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення із служби, в розмірі 6860,40 грн.
Стягнуто з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2019 року по 29.08.2019 року в розмірі 4906,10 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
На вказане рішення суду позивачем та відповідачем подані апеляційній скарги.
Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та позов задовольнити в частині: визнання противоправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не встановлення та невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з січня 2016 по серпень 2019, та стягнути її у розмірі 16545грн, здійснити  розрахунок  за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України видати уточнений грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення і премії за 24 місяці ОСОБА_1 , до яких включити відповідні виплати, у тому числі, суми надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за останні календарні 24 місяці, що передують звільненню ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована неврахування см судом першої інстанції всіх доводів позивача. Зазначає зокрема про невірність обрахунку періоду остаточного розрахунку. Доводи суду першої інстанції про відсутність подання рапортів керівництва для нарахування та виплаті надбавки в умовах режимних обмежень свідчать про неповне з`ясування обставин, оскільки позивачем заявлена позовна вимога про  не ґрунтуються з позовними вимогами про визнання такої бездіяльності протиправною. 
Відповідачами  подано відзиви на апеляційну скаргу позивача в якому просить відмовити у задоволені скарги. У відзивах відповідачі зазначають про обґрунтованість рішення суду
Відповідач -  Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при звільненні позивач отримав компенсацію за невикористану додаткову відпустку у 2019 році.
Сторони повідомлені про день розгляду справи, у тому числі із врахуванням ст.ст. 126, 127 КАС України.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційних скарг, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає внаслідок наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом від 07.11.2015 року № 162 о/с прийнятий на службу до Національної поліції України.
Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 12.08.2019 року № 249 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу протидії організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Дніпропетровській області, відповідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” звільнено зі служби в поліції (за власним бажанням) з 19.08.2019 року.
Згідно довідки Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 29.08.2019 року № 281 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що ОСОБА_1 не отримував надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період серпень 2017 року – липень 2019 року.
Довідкою Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 18.11.2019 року підтверджено, що за період проходження служби в Департаменті захисту економіки Національної поліції України додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік позивачу не надавалась.
Також відповідно до довідки т.в.о. начальника УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції України “Про роботу ОСОБА_1 в сфері державної таємниці”, ОСОБА_1 розпорядженням УСБУ в Дніпропетровській області від 04.08.2010 року № 55/16/1943 надано допуск до державної таємниці за формою 2; 06.01.2016 року за наказом УЗЕ в Дніпропетровській області № 5дск останньому було надано доступ до інформації з грифом “Цілком таємно” та “Таємно”, 05.09.2019 року за наказом УЗЕ в Дніпропетровській області № 45 припинено доступ до інформації з грифом “Цілком таємно” та “Таємно”, у зв`язку зі звільненням.
16.10.2019 року позивачем направлено до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України заяву про виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік.
Також 28.10.2019 року позивачем в особі представника – адвоката ОСОБА_2 - було надано до Департаменту захисту економіки Національної поліції України адвокатський запит щодо виплати грошового забезпечення (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) та компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік.
Не отримавши відповідей на запити позивач звергнувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку про доведеність  бездіяльності відповідача про невиплату позивачеві при звільненні  грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік та необхідність стягнення такої суми а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.08.2019р. по 29.08.2019.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково погоджується з доводами суду першої інстанції враховуючи наступне.
Так спір полягає у бездіяльності щодо не нарахування та невиплаті під час проходження служби позивача належних сум, невиплаті всіх належних позивачу сум при звільненні та затримку у розрахунку при звільненні.
Як свідчать встановлені обставини справи ОСОБА_1 наказом від 07.11.2015 року № 162 о/с прийнятий на службу до Національної поліції України.
Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 12.08.2019 року № 249 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу протидії організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Дніпропетровській області, відповідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” звільнено зі служби в поліції (за власним бажанням) з 19.08.2019 року.
Відповідно до вказаного наказу, позивача звільнено з виплатою компенсації  щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2019році та одноразової грошової допомоги (а.с. 72 Т1) 

Стосовно позовної вимоги про стягнення надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з  06.01.2016р. по 19.08.2019р.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну таємницю"(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна таємниця - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, зовнішніх відносин, державної безпеки і охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди життєво важливим інтересам України і які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею та підлягають охороні з боку держави.
Ступінь секретності - категорія, яка характеризує важливість такої інформації, можливу шкоду внаслідок її розголошення, ступінь обмеження доступу до неї та рівень її охорони державою. Критерії визначення ступеня секретності інформації встановлює Державний комітет України з питань державних секретів.
Згідно із приписами ч. 1 ст. 22 вказаного Закону допуск до державної таємниці надається на підставі наказу керівника підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.
Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, у випадках, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин має постійно працювати з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри і порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно пункту 2 Положення про види, розміри і порядок надання  компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. N 414 ( Положення № 414),   особам,  які  працюють   в   умовах   режимних   обмежень, установлюється  надбавка  до  посадових  окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації:     відомості та  їх  носії,   що  мають   ступінь   секретності "особливої важливості", - 20 відсотків;  відомості та  їх носії,  що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та  їх  носії,   що   мають   ступінь   секретності "таємно", - 10 відсотків. 
Відповідно до пункту 5 Положення № 414, такими,  що постійно працюють з відомостями, що становлять  державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками  або  на  час  виконання  робіт  згідно  з  укладеними договорами займаються    розробленням,   виготовленням,   обліком, зберіганням,   використанням   документів,   виробів   та   інших матеріальних  носіїв  державної таємниці,  приймають рішення з цих питань  або  здійснюють  постійний  контроль  за  станом   захисту державної таємниці. 
Пунктом 6 Положення   № 414 визначено, що персональний  склад  осіб,  які працюють в умовах режимних  обмежень,  та  розмір  надбавки  визначається  державним  органом, підприємством,  установою,  організацією,  де  працюють  ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних  ставок)  виплачується  за наявності дозволу (ліцензії) на діяльність,  пов`язану з державною таємницею,  відповідно статті  19  Закону  України  "Про  державну таємницю".
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260).
Згідно пункту 7 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень)), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.
Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови їх призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, надання йому доступу до державної таємниці та постійної роботи із секретною інформацією або її носіями.
Враховуючи зазначені норми законодавства, необхідною умовою для надання допуску до державної таємниці та отримання надбавки відповідно до ступеня секретності є видання відповідного  наказу керівником підприємства.
Інформація  щодо встановлення ОСОБА_1 у спірний період  надбавки за службу в умовах режимних обмежень, у встановленому законодавством порядку, відсутня.
Враховуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення надбавки за службу в умовах режимних обмежень не підлягають задоволенню.
Доводи позивача викладені в апеляційній скарзі щодо неможливості виконувати обов`язки без наявності допуску, не є підставою для стягнення такої надбавки, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, для отримання надбавки передбачено видання відповідного  наказу керівником, та рапорт.
Посилання позивача про заявлену позовну вимогу про визнання такої бездіяльності відповідача є помилковим, оскільки позивач не оскаржував бездіяльність безпосереднього керівника, про що встановлено і судом першої інстанції.

Щодо невиплату позивачеві при звільненні  грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік.
Так суд першої інстанції задовольняючи позов в цій частині встановив невикористану таку відпустку у кількості 15 днів.
Колегія суддів доходить висновку, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Так поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина 2 статті 92 Закону № 580-VIII).
Згідно частин 3, 9 статті 93 Закону № 580-VIII за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
Згідно частини 10 статті 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Статтею 4 Закону України “Про відпустки” передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до норм частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України та частини першої статті 24 Закону України “Про відпустки”, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки; 2) грошова компенсація відпустки особі.
В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Судом встановлено, що кількість днів додаткової відпустки позивача за 2018 рік становить 15 днів.
Посилання відповідача на те, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, а тому, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористану ним відпустку за попередні роки, відсутні, є помилковими та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем отримано компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2019рік не спростовують обставини, а підтверджують  неотримання позивачем компенсації за аналогічну відпустку за 2018 рік.
Крім того, згідно листа ліквідаційної комісії від 19.11.2019р. №К-1696, на запит позивача, така компенсація невиплачена з підстав відсутності  зазначення про це в наказі  про звільнення (а.с. 134 Т1).
Таким чином апеляційна скарга відповідача щодо такої задоволеної позовної вимоги  є необґрунтованою.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення суд вказує, що статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов в цій частині дійшов висновку, що одноразова грошова допомога при звільненні не є складовою грошового забезпечення поліцейського, та оскільки було встановлено, що грошове забезпечення за серпень 2019 року виплачене позивачу 29.08.2019 року; одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу 27.09.2019 року, датою остаточного розрахунку при звільненні з позивачем, тобто виплати грошового забезпечення за серпень 2019 року є 29.08.2019 року, останнім днем роботи є 19.08.2019 року, отже кількість днів затримки розрахунку становить 10 календарних днів: з 19.08.2019 року по 29.08.2019 року.
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про те, що одноразова грошова допомога при звільненні не є складовою грошового забезпечення поліцейського, а тому її виплата не пов`язується з днем остаточного розрахунку при звільнені є помилковими.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України №988, які визначають що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби, а відтак, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2020р. у справі №808/2122/18.
Також відповідач не спростовує тієї обставини, що останнім днем роботи позивача  є 19.08.2019 року, грошове забезпечення за серпень 2019 року виплачене позивачу 29.08.2019 року; одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу 27.09.2019 року.
Проте, на думку колегії суддів такі обставини не є вирішальними, оскільки як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідача, що остаточного розрахунку з позивачем не проведено, з підстав невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік, незважаючи на звернення позивача у жовтні 2019р. з цього питання.
Законом України “Про Національну поліцію”, постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року та наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, відповідальність передбачену частиною першою статті 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні несе роботодавець у разі затримки розрахунку при звільненні працівника та за умови невиплати з його вини у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, належних працівникові від роботодавця сум.
Оскільки норма ст. 117  КЗпП України передбачає, що  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки саме по день фактичного розрахунку.
Таким чином рішення суду першої інстанції в частині нарахування та стягнення стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасування з прийняттям нового судового рішення в цій частині.
Позов в цій частині підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи норму ст. 117 КЗпП України, вважає задовольнити таку позовну вимоги шляхом зобов`язання Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2019р. по день фактичного розрахунку включно. 

Щодо вимоги позивача визначеної в апеляційної скарзі про задоволення позову в частині зобов`язання ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України видати уточнений грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення і премії за 24 місяці ОСОБА_1 , до яких включити відповідні виплати, у тому числі, суми надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за останні календарні 24 місяці, що передують звільненню ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до матеріалів справи та позову, останній уточнений від 20.05.2020р., така позовна вимога визначена позивачем, як і вимога про зобов`язання Національну поліцію України профінансувати ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України в розмірі необхідному для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнаних судом у даній справі.
Не зважаючи на те, що суд першої інстанції у резолютивній частині вирішив у задоволенні решти позовних вимог відмовити, суд першої інстанції, відповідно до оскарженого рішення, такі позовні вимоги не розглянув, про що свідчить описова та мотивувальна частина судового рішення. 
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку таким позовним вимогам позивача, з урахуванням ст. 317 КАС України.
В свою чергу суд першої інстанції у відповідності до ст. 252 КАС України може ухвалити додаткове рішення.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення в цій частині.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі №160/13220/19 скасувати в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2019 року по 29.08.2019 року в розмірі 4906,10 грн. та в цій частині прийняти нове судове рішення.
Позов в цій частині задовольнити.
Зобов`язати Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України (ЄДРПОУ 40111732) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2019р. по день фактичного розрахунку включно. 
В іншій частині рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі №160/13220/19  - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадку та строки визначені ст. ст. 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак