Справа № 307/1145/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача),                                суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В.,                                                розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 18 червня 2020 року (у складі судді Гримута В.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на утримання дитини та стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у квітні 2020 р. 
       Просила:
-стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. до досягнення ним повноліття;
-стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття;
-стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, у розмірі 2000 грн. щомісячно з дати подачі позову і до закінчення навчання або досягнення нею 24 р., залежно від того, яка з цих обставин настане першою.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що 15.11.1994 р. між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_5 (повнолітня), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Відповідач не бере участі в утриманні дітей, і відповідно всі витрати по їх утриманню лягли на позивача.
       Відповідач має змогу сплачувати аліменти в тому розміру, в якому просить позивач, оскільки є здоровою, працездатною особою, яка має постійне місце роботи на території України. Має у власності автомобіль, земельну ділянку та будинок. Відповідач не має інших аліментних зобов`язань і на його утриманні не перебувають інші особи.
       На обґрунтування стягнення додаткових витрат на лікування сина позивач посилається на те, що спільна дитина сторін є інвалідом дитинства, у зв`язку з чим потребує значних витрат на лікування.
       На обґрунтування стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, позивач посилається на те, що донька навчається на денній формі навчання Мукачівського державного університету, через що вона не має змоги влаштуватися на роботу задля отримання самостійного заробітку, в зв`язку з чим перебуває на утримання позивача, що також негативно відображається на матеріальному становищі.
       Рішенням Тячівського районного суду від 18 червня 2020 р. позов задоволено частково: стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 24.04.2020 р., і додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 1000 грн. до досягнення повноліття; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, з 24.04.2020 р. і до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцяти трьох років.
       У решті позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто зі ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України 840,80 грн. у відшкодування судового збору.
        ОСОБА_1 просить це рішення у частині стягнення із нього на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 24.04.2020 р. і до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцяти трьох років, скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-на утриманні у відповідача перебуває його матір похилого віку, яка через стан свого здоров`я потребує матеріальної допомоги, яку відповідач їй надає;
-відповідач позбавлений реальної можливості сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання через те, що він не працевлаштований і не має стабільного заробітку;
-відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу доньці, що не заперечується;
-відповідач має у власності земельну ділянку та частку в спільному з позивачем житловому будинку, і має намір передати її дітям.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що донька сторін навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати, пов`язанні з навчанням, харчуванням, проживанням у гуртожитку, витрати на проїзд, відтак судом першої інстанції з`ясовані та доведені всі обставини, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
       Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання.
       При визначенні розміру аліментів суд враховував: майновий стан позивача, яка сама виховує неповнолітню дитину, хвору на епілепсію, повнолітня донька навчається у вищому навчальному закладі, ніде не працює, відсутність будь-якого нерухомого чи цінного рухомого майна, відсутність у відповідача істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти.
       Також суд першої інстанції констатував, що відповідач як працездатний чоловік, який має можливість працювати, в тому числі й за кордоном, на обліку у центрі зайнятості не стоїть, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання свого сина-інваліда по 2500 грн. на місяць та на утримання повнолітньої доньки, що навчається, у розмірі 1500 грн. на місяць. 
       Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі зроблені на підставі повно встановлених фактичних обставин справи та з дотримання норм матеріального права.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині – без змін, із таких мотивів.
       Із матеріалів справи вбачається, що у сторін по справі в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7). Із довідки, виданої виконкомом Тереблянської сільської ради Тячівського району, видно, що на утриманні позивача, зокрема, перебуває донька ОСОБА_4 (а.с.9). Відповідно до акту-обстеження матеріально-побутових умов позивач разом із дітьми проживає у будинку своїх батьків. Батько дітей не приймає участі у вихованні та утриманні дітей (а.с.11).
       Відповідно до договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною особою) № 165 від 31.08.2018 р. ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання у Мукачівському державному університеті. Строк навчання із 01.09.2018 р. по 30.06.2022 р Загальна вартість за весь строк навчання становить 61 800 грн. (а.с.16).
       Позивачем надано квитанції, що підтверджують сплату нею послуг по оплаті навчання доньки у період із 01.08.2018 р. по 29 листопада 2019 р. на загальну суму 20 200 грн. (а.с.17). Також надано квитанції, які підтверджують сплату позивачем коштів за проживання у гуртожитку на загальну суму 5200 грн. (а.с.18).
       Відповідач на обґрунтування своїх доводів подав такі документи:
-довідку Тереблянської сільської ради № 330 від 25.05.2020 р. про те, що відповідач ніде не працює і веде догляд за мамою – ОСОБА_7 ,1933 р. народження, як за пристарілою старше 80-ти років (а.с.34);
-відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 14833 від 01.06.2020 р. про те, що відповідач за період із 1 кварталу 2019 р. і по 1 квартал 2020 р. доходів не мав, інформація надана станом на 28.05.2020 р. (а.с.35);
-інформацію із Державного реєстру речових права на нерухоме майно, згідно з якою у власності відповідача на праві приватної власності знаходиться земельна ділянка площею 0,104 га та житловий будинок загальною площею 101,1 кв. м (а.с.36).
       Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
       На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
       Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, і є недостатніми для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині.
       Стосовно доводу відповідача, що на його утриманні перебуває матір похилого віку, яка через стан свого здоров`я потребує матеріальної допомоги, яку відповідач їй надає, не заслуговує на увагу, оскільки цей факт не підтверджений належними та допустимими доказами. Довідка Тереблянської сільської ради № 330 від 25.05.2020 р. не є належним, допустимим і достатнім доказом.
       Окрім цього, відповідачем не надано розмір пенсії мами, довідку про стан її здоров`я, акт-обстеження матеріально-побутових умов, з ким проживає мама відповідача, чи має вона інших дітей тощо.
       Факт не працевлаштування і відсутність стабільного заробітку не звільняє відповідача від обов`язку надавати допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання.
       Довід апеляційної скарги про те, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу доньці, що не заперечується, теж не заслуговує на увагу, оскільки позивач у відзиві на апеляційну скаргу цей факт заперечує, крім того відповідачем не надано жодних доказів у підтвердження надання матеріальної допомоги доньці.
       Відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що має у власності земельну ділянку та частку в спільному з позивачем житловому будинку, і має намір передати її дітям, однак цей намір не підкріплений належними правочинами (наприклад договором дарування, заповітом тощо), тобто це твердження є припущенням.
       Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.
       Належними та допустимим доказами встановлено, що донька сторін навчається на денній формі навчання, за яку відповідно необхідно сплачувати кошти. Також підтверджено проживання дитини в гуртожитку, що також потребує оплати. Окрім того, дитини потребує певних побутових речей, проїзд до місця навчання, соціальний і культурний розвиток. Розмір аліментів визначений судом першої інстанції на утримання дитини, яка продовжує навчання, є справедливим і законним, а доводи апеляційної скарги не підтвердженні належними та допустимим доказами і не дають підстав звільняти відповідача від обов`язку утримувати свою дитину.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Тячівського районного суду від 18 червня 2020 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 р.
       Судді