ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 0940/2071/18
адміністративне провадження № К/9901/33929/19
                                                        №К/9901/12175/19
                                                        №К/9901/11934/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Шишова О.О., 

за участю секретаря судового засідання Касяневич О.В.
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 
представників позивача: Замковенка М.І., Замковенка О.М.
представників відповідача: Шикеринець Л.М., Варшавського О.П.
представника третьої особи: Плав`юк Р.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року та касаційну скаргу  Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі №0940/2071/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Пауер-Буд» до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, третя особа - Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення,-
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.          Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-Пауер-Буд» (надалі - ТОВ «Мега-Пауер-Буд», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, третя особа - Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в якому просило визнати неправомірними дії Головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо невиконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017 в частині безспірного списання (перерахування) коштів в першочерговому порядку безпосередньо із загальної суми залишкових коштів наявних на рахунках у боржника на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» в сумі 7378797,27 грн.; визнати неправомірними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо безспірного списання (перерахування) коштів на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» згідно наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017 за бюджетною програмою затвердженою рішенням Івано-Франківської обласної ради від 21.09.2018 № 944-23/2018 «Про затвердження програми для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів на 2018-2020 роки» в сумі 10000,00 грн.; зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області виконати наказ Господарського суду Івано-Франківської області №225 від 14.03.2017 шляхом здійснення безспірного списання (перерахування) коштів безпосередньо із загальної суми залишкових коштів наявних на рахунках боржника на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» в першочерговому порядку в сумі 7378797,27 грн.; стягнути на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області судові витрати.
2.           Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року позов задоволено частково. 
2.1. Визнано неправомірними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо невиконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №225 від 14.03.2017 в частині безспірного списання (перерахування) коштів в першочерговому порядку безпосередньо із загальної суми залишкових коштів наявних на рахунках боржника на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» в сумі 7378797, 27 грн. 
2.2. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області виконати наказ Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017 шляхом здійснення безспірного списання (перерахування) коштів в першочерговому порядку безпосередньо із загальної суми залишкових коштів наявних на всіх рахунках боржника, за всіма кодами класифікації видатків бюджету на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» в сумі 7368797, 27 грн. 
2.3. У задоволенні іншої позовної вимоги відмовлено. 
2.4. Стягнуто із бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» сплачений судовий збір в сумі 3524,00 грн.
2.5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.
2.6. Визнано неправомірними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо невиконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №225 від 14.03.2017 в частині безспірного списання (перерахування) коштів в першочерговому порядку безпосередньо із загальної суми залишкових коштів наявних на рахунках боржника на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» в сумі 7 378 797 грн. 27 коп.
2.7. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області виконати наказ Господарського суду Івано-Франківської області №225 від 14.03.2017 шляхом здійснення безспірного списання (перерахування) коштів в першочерговому порядку безпосередньо із загальної суми залишкових коштів наявних на всіх рахунках боржника, за всіма кодами класифікації видатків бюджету на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» в сумі 7 368 797 грн. 27 коп.
2.8. У задоволенні іншої позовної вимоги відмовлено.
3.          Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено: 
3.1. На виконанні Головного управління Державної казначейської служби в Івано- Франківській області перебуває наказ Господарського суду Івано-Франківської області №225 від 14 березня 2017 року про стягнення з Департаменту будівництва, житлово- комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ТОВ «Буд-Енерго- Стандарт» заборгованості в сумі 7 378 797,27 грн., в тому числі 3 406 641,69 грн. основного боргу; 454291,79 грн. - 3% річних; 3 408 820,19 грн. інфляційних витрат та 109043,60 грн. судового збору, яка відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року у справі №909/51/17 про заміну сторони стягувана підлягає до стягнення на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд».
3.2. Позивачем на адресу Головного управління Державної казначейської служби в Івано- Франківській області направлено заяву про прийняття до виконання вищевказаного наказу Господарського суду Івано-Франківської області, яку останнім прийнято 05.09.2018 за вх. № 12-3267/13-12.
3.3. На підставі вказаної заяви відповідачем 07.09.2018 направлено до боржника Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації запит № 34 щодо встановлення даних про коди програмної класифікації видатків та економічної класифікації видатків для проведення безспірного списання коштів.
3.4. Боржник листом №1763/03-32 від 11.09.2018 надав відповідь про те, що безспірне списання коштів згідно наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017 по справі №909/51/17 підлягає по КПКВ ДБ 2401500, КЕКВ 3142.
3.5. Відповідачем 12.09.2018 на адресу боржника направлено вимогу щодо виконання судового рішення №7.2-12-/8-4665, якою вимагалось від боржника вжиття всіх необхідних заходів для встановлення відповідних бюджетних асигнувань або здійснити інші дії спрямовані на виконання судового рішення.
3.6. Боржник листом від 27.09.2018 року №1923/03-32 повідомив відповідача, що відповідно до рішення Івано-Франківської обласної ради від 21 вересня 2018 року №944-23/2018 «Про затвердження Програми для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів на 2018-2020 роки» Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації затверджено Програму для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів на 2018-2020 роки по КПКВ МБ 1517693. Просив наказ Господарського суду Івано-Франківської області №225 від 14.03.2017 про безспірне списання коштів перенаправити для виконання на КПКВ МВ 1517693, КЕКВ 3142.
3.7. Відповідач листом від 08.10.2018 року №14-50/135-5189 повідомив позивача, що наказ Господарського суду Івано-Франківської області №225 від 14.03.2017 про примусове виконання рішення по справі 909/51/17 підлягає виконанню за бюджетною програмою.
3.8. У зв`язку із затвердженням вказаної бюджетної програми, відповідачем, було розпочато процедуру стягнення за вказаною бюджетною програмою і, станом на 29.10.2018 за КПКВ МБ 1517693, КЕКВ 3142 відкрито бюджетні асигнування в сумі 10000,00 грн., які під меморіальним ордером від 03 жовтня 2018 року №1 списалися на рахунок позивача.
3.9. Позивач вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що порушують його права та інтереси, звернувся до суду.
4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції. Судом встановлено, що об`єктивних перешкод для виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017, боржником за яким є держава, і яке стосується виплати з Державного бюджету України немає.
4.1. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повернуто скаржнику у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.
4.2. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації також було повернуто скаржнику у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.
4.3. Суд апеляційної інстанції розглядаючи справу по суті позовних вимог за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Мега-Пауер-Буд», при цьому враховуючи пункт 7 частини 3 статті 317 КАС України, дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.          Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області звернулося із касаційною скаргою, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій в частині задоволення позову та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
6.          Касаційна скарга аргументована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права, а саме - приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. Зазначає, що Головне управління казначейства не може здійснювати безспірне списання коштів безпосередньо з усіх рахунків Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації, які відкриті в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, оскільки це буде суперечити нормам Бюджетного кодексу України, а тільки за рахунок відповідних бюджетних призначень. Жодним нормативно-правовим актом не визначено порядок першочергового виконання рішення суду безпосередньо із загальної суми залишкових коштів наявних на всіх рахунках розпорядника коштів бюджету, за всіма кодами класифікації видатків бюджету. Наголошує, що відповідач здійснював усі передбачені Порядком дії для здійснення безспірного списання коштів. Підтвердженням цього є часткове виконання рішення суду на суму 10 000,00 грн. Крім того, безспірне списання коштів із загальної суми залишкових коштів наявних на рахунках розпорядника коштів бюджету, за всіма видами класифікації видатків бюджету є неможливим, та не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. Зазначені кошти мають цільове призначення і порядок їх використання визначено розпорядженнями Кабінету міністрів України та наказами Мінрегіонбуду, тому Головне управління Казначейства не має правових підстав для здійснення за їх рахунок безспірного списання коштів за наказом суду. Використання таких коштів для виконання рішення суду можливе лише після прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України про перерозподіл видатків бюджету для виконання рішення суду. 
7. У відзиві на касаційну скаргу Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації просить її задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Мега-Пауер-Буд», з підстав, викладених відповідачем у касаційній скарзі.
7.1. Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій без змін, як таке, що є законним та обгрунтованим. 
7.2. Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області та Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації звернулись до суду із касаційними скаргами на ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року. Вказують на порушення апеляційним судом норм процесуального права та просять оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
7.3. У відзиві на касаційні скарги позивач просить залишити їх без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції без змін, як таку, що є законною та обгрунтованою. Крім цього зазначає, що ГУ ДКУ в Івано-Франківській області було сплачено судовий збір у розмірі, вказаному апеляційним судом, а вказаний спір вже вирішено по суті.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
8. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 05.09.2018 Головним управлінням ДКС України в Івано-Франківській області, на підставі Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, прийнято до виконання наказ Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017 для здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника.
9. Так, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених   Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання визначені приписами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).
10. Відповідно до статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
11. Частиною 1 статті 3 Закону № 4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
12. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
13. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
14. Згідно з частиною 4 статті 3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
15. Отже, Україна гарантує виконання будь-яких рішень суду майнового характеру, боржником за яким є державний орган шляхом проведення безумовного списання з рахунків такого органу коштів, в обсязі, достатньому для задоволення вимог стягувача, а у випадку відсутності у державного органа - боржника коштів на рахунках - шляхом списання коштів з Державного бюджету України, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
16. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений у Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).
17. У розумінні зазначеного порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
18. Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
19. Відповідно до пункту 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у  пункті 6   цього Порядку.
20. Згідно з пунктом 25 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.
21. Відповідно до пункту 28 Порядку № 845 орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди   класифікації видатків бюджету   і рахунки, з яких проводиться безспірне списання коштів.
22. Судом встановлено, що станом на 07.09.2018 року згідно бухгалтерської звітності Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації за КПКВ 275113 («Реалізація пілотних проектів у сфері житлово-комунального господарства») відображена заборгованість в сумі 3635747,98 грн.
23. При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» виконання програми 2751130 реалізація пілотних проектів у сфері житлово-комунального господарства, якої можна б було виконати безспірне списання, не затверджено.
24. 07.09.2018 Головним управлінням Казначейства відповідно до п.29 Порядку (у разі неможливості визначення кодів класифікації видатків бюджету або рахунків, з яких проводиться безспірне списання коштів, орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа надсилає до боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, запит для встановлення відповідних даних із зазначенням строку надання відповіді) направлено запит № 34 до Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації про визначення рахунку та коду класифікації видатків, з яких має бути здійснено безспірне списання коштів.
25. 11.09.2018 боржником повідомлено, що безспірне списання коштів згідно наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.03.2017 № 225 підлягає по КПКВ ДБ 2401500, КЕКВ 3142. На даному рахунку кошти відсутні. Платежі за платіжними дорученнями боржника за всіма рахунками, кодами класифікації видатків бюджету, крім платежів, зазначених у пункті 25 Порядку, Головним управлінням Казначейства не проводилися.
26. 12.09.2018 року Головним управлінням Казначейства направлено боржнику вимогу за №7.2-12/8-4665 щодо необхідності вжиття заходів встановлення відповідних асигнувань або вчинення інших дій спрямованих на виконання рішення суду.
27. Листом від 27.09.2018 року №1932/03-32 Департаментом будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації повідомлено, що 21.09.2018 Івано-Франківською обласною радою року прийнято рішення «Про затвердження Програми для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів на 2018-2020 роки», метою якої є виконання боргових зобов`язань по судових рішеннях за неоплачені у повному обсязі виконані роботи та інших боргових зобов`язань, незабезпечених фінансуванням за кошти державного та місцевого бюджетів за КПКВ 1517693 рахунок № НОМЕР_1 боржником по яких є Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА.
28. 04.10.2018 здійснено часткове виконання судового рішення на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд», безспірно списано за рахунок коштів вищевказаної бюджетної програми 10000,00 грн (КПКВ 1517693 рахунок № НОМЕР_1 ).
29. Отже, боржником 04.10.2018 здійснено часткове виконання судового рішення на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд», безспірно списано за рахунок коштів вищевказаної бюджетної програми 10000,00 грн.
30. Водночас, пунктом 31 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.
31. Відповідно до пункту 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.
32. Пунктом 48 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.
33. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.
34. Тобто, безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а у разі їх відсутності територіальний орган Казначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії спрямовані на виконання рішення суду і пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Казначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених   Бюджетним кодексом України.
35. Разом з тим, як вірно враховано судом апеляційної інстанції, виконання рішення суду не обмежуються заходами, що вживаються територіальним органом Казначейства. У разі якщо судовим рішення з боржника - державного органу стягнуто будь-які соціальні чи пенсійні виплати, і таке рішення не виконується протягом двох місяців незалежно від причин невиконання, виконавчий документа та інші відомості, необхідні для його виконання, передаються до Державної казначейської служби України для виконання за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.
36. 06.11.2018 року за вих. №13-09/249-5807 на виконання п. 33 Порядку Головне управління ДКСУ України в Івано-Франківській області, в зв`язку з неможливістю виконання рішення суду протягом двомісячного терміну, направило до Казначейства України наказ Господарського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2017 року № 225 про стягнення з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» 3406641,69 основного боргу, 454291,79 грн. - 3% річних, 3408820,19 грн. інфляційних витрат та 109043,60 грн судового збору та додані до нього інші матеріали, який обліковується за КПКВК 3504040 за III чергою та стягувачем яким є юридична особа.
37. На час розгляду справи по суті встановлений Порядком №845 строк для виконання наказу Господарського суду № 225 від 14.03.2017 про стягнення із Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА минув, однак судове рішення на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» в повному обсязі виконано не було.
38. При цьому, обов`язковість судових рішень гарантується статтею 129-1 Конституції України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та практикою Європейського суду з прав людини.
39. Остання у силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права.
40. У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19.03.1997, заява №18357/91, ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.
41. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.
42. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». До того ж Суд уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).
43. У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.
44. У пунктах 52-54 пілотного рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, від 15.10.2009, ЄСПЛ зазначив, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.
45. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року). Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною (див. рішення у справі «Зубко та інші проти України»).
46. ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.
47. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).
48. Застосовуючи процедуру «пілотного» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ у пунктах 85-88 зауважив, що фактори, з яких адміністративними органами України не виконуються рішення суду у цій справі, перебували в межах контролю держави, яка досі не спромоглася вжити заходів для покращення ситуації, незважаючи на значну й послідовну практику Суду з вирішення таких справ.
49. Про системний характер проблем, на який указується в цій справі, також свідчить той факт, що на цей час у ЄСПЛ очікують розгляду приблизно 1400 заяв проти України, які повністю або частково стосуються таких проблем, і кількість таких заяв постійно зростає.
ЄСПЛ належним чином ураховує позицію Комітету міністрів, який визнав, що невиконання рішень національних судових органів є в Україні структурною проблемою, яка залишається невирішеною.
50. З огляду на викладене вище, ЄСПЛ доходить висновку, що порушення, зазначені в цьому рішенні, не пов`язані з якимсь поодиноким випадком чи особливим поворотом подій у цій справі, але є наслідком недоліків регуляторної та адміністративної практики органів влади держави з виконання рішень національних судів, за які вони несуть відповідальність. Отже, ситуацію у цій справі слід кваліфікувати як таку, що є результатом практики, несумісної з положеннями Конвенції.
51. З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України   принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції.
52. Судом враховано, що об`єктивні перешкоди для виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017, боржником за яким є держава, і яке стосується виплати з Державного бюджету України відсутні.
53. Судом апеляційної інстанції обгрунтовано зазначено, що порушення прав та інтересів позивача виникло внаслідок не вчинення відповідачем дій, яких він повинен і міг вчинити в силу покладених на нього обов`язків та виходячи з положень Порядку № 845.
54. Відтак, порушення прав позивача зумовлене саме протиправною бездіяльністю відповідача як особи, що здійснює виконання рішень суду, боржником за якими є держава або її органи, яка полягає у невиконанні наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017.
55. З урахуванням того, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача наказ Господарського суду Івано-Франківської області № 225 від 14.03.2017, ухвалений на користь позивача, виконаний у встановлений законом строк не був, 04.10.2018 згідно рішення «Про затвердження Програми для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів на 2018-2020 роки» здійснено часткове виконання судового рішення на користь ТОВ «Мега-Пауер-Буд» за рахунок Програми для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів на 2018-2020 роки списано лише 10000,00 грн.
56. Як встановлено апеляційним судом, Департаментом будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації направлено Департаменту фінансів облдержадміністрації бюджетний запит, згідно якого на 2019 рік планувалось виділення 2 000 000 (два мільйони) грн на виконання Програми. Однак Івано-Франківською обласною радою погоджено виділення коштів в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн.
57. Разом з тим, третя особа не надала суду жодних обґрунтувань з приводу необхідності виділення саме такої суми на виконання Програми, а не повної суми заборгованості, на яку видано наказ суду.
58. Судами враховано, що виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області є допустимим та прийнятним за рахунок Програми для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів на 2018-2020 роки, проте в силу неналежного фінансування такої Програми унеможливлює його виконання, оскільки відповідачем не вживались дієві заходи для забезпечення асигнувань, необхідних для фінансування вказаної бюджетної Прогами в обсязі, необхідному для повного погашення заборгованості перед ТзОВ «Мега-Пауер-Буд», що в даному випадку унеможливлює захист прав позивача та обов`язку відповідача щодо виконання судового рішення у строки передбачені чинним законодавством.
59. Як встановлено апеляційним судом, згідно листа Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації №1837/03-32 від 18 вересня 2018 року та доданих до нього Виписок по рахунках, що станом на 06 вересня 2018 року залишок коштів на рахунку НОМЕР_2 - 7005866,19 грн., на рахунку НОМЕР_3 - 7566886,58 грн., на рахунку НОМЕР_4 - 4612179,17 грн., на рахунку НОМЕР_5 - 446225,65 грн., на рахунку НОМЕР_6 - 8486239,82 грн., на рахунку НОМЕР_7 - 4967500,00 грн., на рахунку НОМЕР_8 - 1472755,32 грн., на рахунку НОМЕР_9 - 2479491,00 грн., на рахунку НОМЕР_10 - 474311,76 грн.   
60. Отже, в боржника було достатньо коштів на вказаних рахунках для їх списання в межах виконавчого документа, що було відомо відповідачу, то останній зобов`язаний був здійснити їх безспірне списання, при цьому самостійно визначити з яких рахунків повинно здійснюватися таке списання. Проте відповідач всупереч вимог пунктів 25, 26, 28 та 32 Порядку №845 протиправно не здійснив їх безспірне списання в першочерговому порядку. Між тим, недостатність фінансування не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог щодо погашення такої заборгованості. Таким чином, відмова у виконанні рішення суду, боржником за яким є державний орган, з підстав відсутності у такого органу коштів є незаконною.
61. У цій справі судами встановлено та не спростовано, а навпаки підтверджено, що позивач не отримав кошти, які були виділені з метою погашення вже існуючої заборгованості внаслідок неузгоджених дій органів державної влади і відсутності належного контролю за використанням бюджетних коштів.
62. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення коштів з Державного бюджету України за порушення майнових прав позивача. Крім цього, Верховний Суд вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).
63. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).
64. В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
65. Верховний Суд зазначає, що неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків, як це мало місце у цій справі.
66. Окремо колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
67. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, п. 100)).
68. За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, п. 35)).
69. Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
70. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
71. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
72. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
73. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.               
74. Правові висновки аналогічного змісту вже були викладені Верховним Судом у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 802/2216/16-а (адміністративне провадження К/9901/16783/18).                                                                    
75. З огляду на встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Мега-Пауер-Буд».
76. Тому, колегією суддів відхиляються доводи касаційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, як такі, що  не підтвердились.
77. Водночас, доводи Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про порушення апеляційним судом норм процесуального права є також безпідставними.
78. Так, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2019 року суду апеляційну скаргу  Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надання доказу сплати судового збору.
79. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2019 року суду апеляційну скаргу Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року також залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надання доказу сплати судового збору.
80. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу  Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на  рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року  у справі № 0940/2071/18 повернуто скаржнику відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
81. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на  рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року  у справі № 0940/2071/18 також повернуто скаржнику відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
82. У вказаних ухвалах, які є аналогічними за своєю суттю і змістом, апеляційний суд  обгрунтовано виходив з того, що звернені до суду вимоги про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, визнання протиправними дій чи бездіяльності, безпосереднім наслідком яких є зміна складу майна позивача, є майновими.
83. Враховуючи, що платіжні доручення на суму 7929 грн. не свідчать про повну сплату судового збору за подання апеляційної скарги у справі №0940/2071/18, суд дійшов висновку про те, що апелянтами не в повному обсязі не виконано вимоги ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 про залишення апеляційної скарги без руху.
84. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
85. Таким чином, апеляційний суд правильно застосував норми процесуального права та на підставі п.1 ч.1 ст. 169 КАС України повернув апеляційні скарги у зв`язку з неусуненням заявниками недоліків апеляційної скарги.
86. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, у подальшому ГУ ДКУ в Івано-Франківській області було сплачено судовий збір у відповідному розмірі, передбаченому приписами Закону України «Про судовий збір» та відкрито апеляційне провадження у справі з перегляду судового рішення суду першої інстанції.
87. Таким чином, доводи Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про порушення апеляційним судом норм процесуального права також не підтвердились.
88. Частиною 1 статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
89. З огляду на наведене, касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду та ухвали суду апеляційної  інстанції - залишенню без змін.
90. Водночас, заявлене позивачем у судовому засіданні 08 грудня 2020 року клопотання про визнання дій Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області зловживанням процесуальними правами та залишення касаційної скарги відповідача без розгляду є безпідставним, оскільки питання щодо надання скаржнику строку для усунення недоліків касаційної скарги через несплату судового збору та надання строку для усунення недоліків вже вирішувались Верховним Судом в ухвалах від 27 серпня 2019 року та від 25 вересня 2019 року. 
91. При цьому, звернення відповідача з повторною касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції не є зловживанням процесуальними правами в розумінні статті 45 КАС України та узгоджується з приписами  статті 328 КАС України.
92. Відтак, у задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити.
93. Керуючись статтею 344, 349, 350, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
94. У задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Пауер-Буд» про визнання дій відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області зловживанням процесуальними правами та залишення касаційної скарги відповідача без розгляду - відмовити.
95. Касаційні скарги Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області у  справі - залишити без задоволення.
96. Ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі №0940/2071/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Пауер-Буд» до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, третя особа - Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення - залишити без змін.
97. Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
98. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі №0940/2071/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Пауер-Буд» до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, третя особа - Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення - залишити без змін.
99. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Cуддя-доповідач                                                                                   І.В. Дашутін

Судді                                                                                                        А.Г. Загороднюк

                                                                                                                 О.О. Шишов