19.10.20
22-ц/812/1655/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/6074/19
Провадження №22-ц/812/1655/20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В. 

Постанова 
Іменем України 
19 жовтня 2020 року м. Миколаїв                справа № 487/6074/19 
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Трубою Клавдією Борисівною на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року ухвалене о 16 годині 05 хвилині у м. Миколаєві у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

встановив:
09 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Позивач зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2010 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Також, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового міні муму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Окрім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі 1/20 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 18 грудня 2017 року і довічно. 
Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 січня 2019 року з позивача на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2019 року з позивача на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Також з нього рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року на користь ОСОБА_3 стягнуто Ѕ вартості відчуженого транспортного засобу марки «Ford Focus», 2013 року випуску, в сумі 113 903,15 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, позивач зазначав, що розмір відрахувань із його заробітку (доходу) перевищує 70%, що не відповідає вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».
В даний час його матеріальний стан погіршився, а старші діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають добрий стан здоров`я, забезпечені житлом та усім необхідним для гармонійного фізичного та психологічного розвитку.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2010 року у справі №2-2623/2020, та стягнути з нього на користь ОСОБА_10 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року у справі №487/3952/17, та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/10 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
У відзивах на позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, посилалися на необґрунтованість та недоведеність вимог позивача.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в даному випадку, призведе до порушення прав неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на належний та достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є неприпустимим. Надані позивачем докази у своїй сукупності не дають законних підстав для зменшення розміру аліментів.
У вересні 2020 року ОСОБА_11 через свого представника ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував те, що за судовими рішеннями фактично з заробітку (доходу) позивача повинно стягуватися 5/6 (83%) часток його розміру, а також певна частка на погашення боргу за продаж автомобіля, що суперечить вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». 
Судом не ураховано те, що матеріальний стан позивача змінився, змінився і його сімейний стан, у нього народилась ще одна дитина, яку він повинен утримувати та утримувати його матір до досягнення дитиною трирічного віку.
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідачів не надійшло.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надіслав на адресу суду електронною поштою заяву про розгляд справи за її відсутності та невизнання позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи проти апеляційної скарги, посилалась на умисне та безпідставне намагання позивача зменшити розмір аліментів через стягнення за судовими рішеннями аліментів на свого батька та матір його третьої дитини. Стягнення інших коштів з позивача вважала таким, що немає правового значення для зміни аліментів. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2010 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Також, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Окрім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі 1/20 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 18 грудня 2017 року і довічно. 
Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 січня 2019 року з позивача на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2019 року з позивача на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Також з нього рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року на користь ОСОБА_3 стягнуто Ѕ вартості відчуженого транспортного засобу марки «Ford Focus», 2013 року випуску, в сумі 113 903,15 грн.
Обґрунтовуючи підставність позову позивач посилався на те, що після ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів на користь відповідачів, його сімейний стан змінився та погіршилося матеріальне становище.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України).
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Зазначені позивачем обставини, які на його думку, підтверджують обґрунтування підставності позову підтверджуються матеріалами справи. 
Як встановлено після ухвалення судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь відповідачів, позивач за судовими рішеннями має на утриманні та є платником аліментів на малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21 вересня 2018 року, на його матір ОСОБА_8 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку, свого батька ОСОБА_7 в розмірі 1/20 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 18 грудня 2018 року довічно. 
Крім того, позивач є боржником щодо стягнення коштів на користь ОСОБА_3 Ѕ вартості відчуженого транспортного засобу марки «Ford Focus», в сумі 113 903,15 грн.
З довідок № 227 від 11 березня 2020 року та №235 від 12 березня 2020 року вбачається, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_1 перебував на обліку в Миколаївському міському центрі зайнятості, як безробітний, та його дохід з листопада 2019 року до січня 2020 року становив 24 844 грн. (а.с.127- 128).
Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку щодо реальної зміни сімейного стану позивача, а саме збільшення утриманців у позивача, яке відбулося після ухвалення судами рішень про стягнення аліментів на користь відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей та в зв`язку з цим вважає, що наявні підстави, передбачені ст. 192 СК України для зміни розміру раніше стягнутих аліментів.
У зв`язку з тим, висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази у своїй сукупності не дають законних підстав для зменшення розміру аліментів, на думку колегії суддів, є помилковим, оскільки підставою зменшення розміру аліментів законодавчо визначено саме як зміна сімейного стану платника аліментів.
З урахуванням конкретних обставин справи та інтересів усіх неповнолітніх дітей (однакового їх утримання батьком), і самого позивача, колегія суддів вважає необхідним змінити розмір стягуваних на користь відповідачок аліментів на утримання дітей та стягнути з нього аліменти на утримання кожного із синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - у розмірі по 1/6 частини його заробітку (доходу).
При цьому посилання в апеляційній скарзі на не урахування судом першої інстанції максимального розміру відрахувань із заробітку (доходу) позивача, визначеного статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не є безспірними обставинами, що зумовлюють зменшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а отже не мають правового значення при вирішенні зазначеного спору.
Оскільки суд першої інстанції був іншої думки та відмовив у задоволенні позову, оскаржуване рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , зменшення стягнутих з позивача аліментів на утримання кожного з синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - у розмірі по 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Керуючись ст. ст. 367, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Трубою Клавдією Борисівною задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.
Змінити розмір аліментів, який визначено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 10 березня 2010 року до досягнення дитиною повноліття, відкликавши виконавчий лист по справі № 2-2623 за 2010 рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Змінити розмір аліментів, який визначено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 13 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, відкликавши виконавчий лист по справі № 487/3952/17 (провадження 2/487/2103/17).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частці від заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий                                                Н.В. Самчишина 

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.