ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 грудня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/1137/20
Головуючий у першій інстанції – Коротка А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1313/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Бечка Є.М.,
суддів – Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, 
дата складання повного тексту рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце його ухвалення –м. Прилуки,
                                     В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 31.08.2018 року. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З грудня 2019 року вона з відповідачем не проживає. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Дитина проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на утриманні матері, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, допомога по догляду за дитиною є єдиним джерелом її прибутку. Крім обов`язку утримування сина, відповідач зобов`язаний утримувати її, як дружину, з якою проживає дитина, до трьох років.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 7 травня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 7 травня 2020 року. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального та матеріального права, суд не дослідив і неправильно оцінив докази у справі.
Вказував, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, не розглянувши його клопотання про відкладення розгляду справи і, в порушення процесуальних норм в ухваленому рішенні зазначив про те, що відповідачем було подано письмову заяву в якій він не заперечував проти заявлених вимог та просив провести розгляд справи за своєї відсутності. 
Стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку можливе лише, якщо платник аліментів має можливість їх сплачувати, а відповідач такої можливості не має. Зазначає, що він є непрацездатною особою, інвалідом 3 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК від 07.07.2020 року. Єдиним джерелом його доходу є пенсія, яку він отримує у зв`язку з встановленою інвалідністю. Суд першої інстанції не взяв до уваги стан його здоров`я та його інвалідність, що призвело до порушення норм процесуального та матеріального права. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без зміни, посилається на те, що на даний час вона проживає разом з дитиною та фактично всі отримувані нею кошти витрачає виключно на утримання дитини, не має можливості працевлаштуватися та забезпечити свої потреби власними коштами, які б могла отримати у випадку працевлаштування на роботу, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання до трьохрічного віку дитини.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2020 року, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Учасники справи повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку. 

Рішення суду оскаржується в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 7 травня 2020 року  і переглядається апеляційним судом в частині оскаржуваних позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син сторін – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 23.01.2019 року (а.с.8).
Відповідно до копії заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду №2/742/400/20 (742/226/20) від 22.04.2016 року, яке набрало законної сили (а.с.22), шлюб між сторонами розірваний.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом адміністративних послуг Прилуцької міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7), тобто за місцем реєстрації матері – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №7426-2068080-2018 від 02.10.2018 року (а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дружину, суд першої інстанції, посилаючись на те, що позивач не має змоги працювати і утримувати себе, а відповідач ОСОБА_1 в свою чергу спроможний виплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, врахувавши ч. 2, 4 ст. 84 СК України дійшов висновку про стягнення аліментів, визначивши їх розмір  - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. 
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.
Відповідно до вимог ч. 2 та ч. 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Правильно встановивши правовідносини між сторонами та закон, який підлягає застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції не врахував, що право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка.
Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).
З  копії довідок наданих відповідачем до апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, інвалідом 3 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК від 07.07.2020 року, інвалідність встановлена до 01 серпня 2021 року (а.с. 33).  Відповідно до довідки про доходи від 09.10.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Прилуцькому об`єднаному управління ПФУ в Чернігівській області і одержує пенсію по інвалідності. З довідки про отримання (неотримання) допомоги № 486 від 21.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 на обліку не перебуває, державних соціальних допомог не отримував та не отримує.
У матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача інших доходів, та будь-якого матеріального активу та постійного заробітку, як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Тому, з огляду на те, що утримання дитини є обов`язком відповідача, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст.84 СКУ пов`язана з можливістю чоловіка надавати таку допомогу, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні.
За наявності таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача, що він на даний момент не має матеріальної можливості утримувати дружину.
Висновки суду про те, що відповідач спроможний та не заперечує виплачувати аліменти на дружину не можна вважати достатніми для обґрунтування висновку про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дружині, на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина до трьох років. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Крім того, заслуговують на увагу доводи в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції в порушення процесуальних норм права не розглянув клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, а зазначив у своєму рішення про те, що відповідач подав письмову заяву в якій не заперечував проти заявлених позовних вимог та просив провести розгляд справи за його відсутності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 надіслав на адресу суду першої інстанції заяву про відкладення справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судового засіданні (а.с. 20), яка в порушення норм процесуального права не розглянута судом першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується відповідачем - про стягнення аліментів на дружину, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
В частині вирішення позовних вимог щодо аліментів на утримання дитини рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
Ухвалою судді Чернігівського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року було зупинено виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2020 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років, враховуючи те, що у вказаній частині рішення суду скасовано апеляційним судом, а тому підстави для поновлення дії рішення в цій частині відсутні.
Оскільки позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 , відповідно до ст.141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави понесені апелянтом судові витрати за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2020 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовити.
Компенсувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) витрати понесені на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги, згідно квитанції №П1097600 від 12.10.2020 р., в сумі  1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                              Судді: