ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/14937/15                                                                      

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Мєзєнцева Є.І., Кучми А.Ю.
За участю секретаря: Кондрат Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року, суддя Аверкова В.В., у справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків ДПС до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И Л А:

Міжрегіональне головне управління ДФС звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення коштів в розмірі 4 238 714 975,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету, у сумі 4 238 714 975,60 грн., яка самостійно ним не сплачена, що є підставою для її стягнення в судовому порядку.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року адміністративний позов Міжрегіонального головного управління ДФС - задоволено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року - скасовано, у задоволенні адміністративного позову Міжрегіонального головного управління ДФС - відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2016 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС - задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року, залишеною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року без змін, у задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків ДФС - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Офіс великих платників податків ДПС звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як убачається із матеріалів справи, Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року дійшов висновку, що в силу вимог наведених вище положень законодавства та враховуючи обставину законодавчо передбаченого у податкових органів повноваження здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій, податковий орган наділений повноваженням щодо звернення до суду з позовом про стягнення частини чистого прибутку (доходу), що сплачується державними унітарними підприємствами до державного бюджету.  Такі завдання неможливо забезпечити  без права звернення до суду з позовом про стягнення частини чистого прибутку, у разі, якщо контролюючим органом буде встановлено не правильна або не своєчасна його сплата.    
Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року №2а-8123/12/1270, від 23.07.2019 року №2340/4069/18, від 01.08.2018 року №826/19797/16, від 31.01.2019 року №819/25/18, від 18.09.2019 року №520/1919/19.
Скасовуючи попередні рішення Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року наголосив, що в цій справі судами не досліджено питання наявності чи відсутності заборгованості зі сплати чистого прибутку, оскільки суди обмежились лише питанням  відсутності у податкового органу права на звернення з таким позовом до суду. Суди лише констатували факти щодо наявності певних документів, при цьому суд першої інстанції зазначив про  відсутність заборгованості, а суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін  рішення суду першої інстанції зазначив про наявність документів, які свідчать, що  обліковується заборгованість зі сплати чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету, у сумі 4 238 714 975,60 грн. 
Отже, у даній справі слід встановити всі фактичні обставини по справі для  повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а саме встановити питання наявності чи відсутності заборгованості зі сплати чистого прибутку за 2014 рік. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2015 року відповідачем подано до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, у рядку 09 "Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті (р.07-р.08)" визначено, що сума чистого прибутку, яка підлягає сплаті складає 4 758 636 276,00 грн.
02 лютого 2016 року підприємством подано до податкового органу уточнюючий розрахунок частини чистого прибутку (доходу) за 2014 рік, яким скориговано раніше обчислене нарахування (4,7 млрд. грн.). 
Згідно з актом звіряння взаєморозрахунків від 07 квітня 2016 року у відповідача обліковується переплата в розмірі 166 млн грн., заборгованість відсутня. А також вказав, що в судовому засіданні представник відповідача наполягав на відсутності боргу сплаті до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) за 2014 рік.
У судовому засіданні  у суі першої інстанції представником позивача зазначено, що на момент звернення до суду з даним позовом   відповідно до даних облікової картки платника податку - ДП "НАЕК "Енергоатом" вбачається, що за відповідачем, з урахуванням наявної в нього переплати за попередні періоди, обліковується заборгованість зі сплати чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету, у сумі 4 238 714 975,60 грн, яка виникла у зв`язку з несплатою зобов`язань, самостійно нарахованим ним в поданій до податкового органу звітності.
29 січня 2016 року відповідачем подано до податкового органу уточнюючий розрахунок частини чистого прибутку (доходу) за 2014 рік (аркуш справи 107, том 2), згідно з яким у рядку 9 скоригував раніше обчислене нарахування у розмірі 4,7 млрд. грн.
На підтвердження прийняття вказаного коригування до матеріалів справи долучено квитанцію № 2 (а. с. 108, том 2). 
Крім цього, як свідчить акт звірки взаєморозрахунків відповідача з державним бюджетом зі спірного платежу від 07 квітня 2016 року № 2249-02 у Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відсутня заборгованість, оскільки в акті зазначено про наявність безспірної переплати на користь відповідача у розмірі 166 млн грн. 
Відповідачем на підтвердження позиції надано виписку з "Електронного кабінету платника" станом на 04 серпня 2016 року, згідно якої переплата становила 5,3 млн, а станом на з 31 грудня 2016 року по нині незмінна переплата становить 92,97 млн. 
Разом з тим, як встановлено судом, у червні 2015 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство фінансів України, Міністерства інфраструктури України, в якому просило визнати протиправною та нечинною постанову КМУ від 24.12.2014 року № 710 "Про внесення змін до Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями".
За змістом оскаржуваної постанови вбачається, 24.12.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 710 "Про внесення змін до Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" (далі - Постанова № 710), якою внесено зміни до Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2011 року № 138.
В пунктах 1 та 2 змін, що вносяться до Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затверджених зазначеною постановою, вказано наступне:
" 1. У пункті 1:
1) абзац перший після слів "бухгалтерського обліку" доповнити словами "як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства";
2) доповнити пункт після абзацу третього новим абзацом такого змісту:
"Під час розрахунку чистого прибутку (доходу) за 2014 рік його розмір збільшується на суму дооцінки необоротних активів, яка підлягала перенесенню до нерозподіленого прибутку у звітні періоди 2010-2013 років, але не менше суми дооцінки необоротних активів, включеної до складу витрат у звітному періоді, які включають у тому числі амортизацію".
У зв`язку з цим абзаци четвертий і п`ятий вважати відповідно абзацами п`ятим і шостим.
2. Пункт 2 доповнити абзацом такого змісту:
"Центральні органи виконавчої влади, які виконують функції з управління майном державних підприємств, забезпечують перерахування до 29.12.2014 частини нерозподіленого прибутку та/або додаткового капіталу до загального фонду державного бюджету за переліком згідно з додатком". 
25 лютого 2015 року відповідачем подано "розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державним унітарними підприємствами та їх об`єднаннями", де у рядку 09 "Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає (р.07-р.08)" відповідачем самостійно визначено платіж, який підлягає сплаті у сумі 4   758   636   276 грн. 
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 16 листопада 2015 року справа № 826/12407/15 у задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 27 березня 2020 року,  постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року скасовано та прийнято нову, якою позов ДП "НАЕК "Енергоатом" задоволено: визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ від 24 грудня 2014 року № 710 "Про внесення змін до Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" та зобов`язано Кабінет Міністрів України у порядку, визначеному частиною одинадцятою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у виданні, у якому цей акт було офіційно оприлюднено.
Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року встановлено наступне: 
"Законом України "Про управління об`єктами державної власності" визначено, що державні унітарні підприємства та їх об`єднання мають сплачувати до Державного бюджету України установлений Законом відсоток виключно від чистого прибутку. Даний відсоток розраховується саме від фінансової категорії "чистий прибуток".
Так, відповідно до першого абзацу пункту 1 Порядку № 138 (у редакції до внесення змін Постановою № 710) частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (окрім наведених винятків) до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.
Проте, Постановою № 710 перший абзац пункту 1 Порядку № 138  доповнено словами "як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства". Крім того, після третього абзацу пункту 1 доповнено новим абзацом, за змістом якого під час розрахунку чистого прибутку (доходу) за 2014 рік його розмір збільшується на суму дооцінки необоротних активів, яка підлягала перенесенню до нерозподіленого прибутку у звітні періоди 2010-2013 років, але не менше суми дооцінки необоротних активів, включеної до складу витрат у звітному періоді, які включають у тому числі амортизацію.
Отже, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, включення Постановою № 710 до такого розрахунку суми дооцінки необоротних активів та амортизаційних відрахувань за 2010-2013 роки свідчать про зміну відповідачем бази, з якої здійснюється відрахування державними підприємствами частини прибутку (доходу), що знаходиться поза межами компетенції відповідача". 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції досліджено всі обставини справи та вірно встановлено, що заявлена в даному провадженні заборгованість не підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" коштів в розмірі 4 238 714 975,60 грн.
Що стосується питання, чи обліковується за відповідачем заборгованість у вищезазначеному розмірі, то колегія суддів  вважає, що , починаючи з січня 2016 року по даний час  відсутня заборгованість відповідача  перед бюджетом зі сплати частини  чистого прибутку за 2014 рік.
Як вже зазначено судовою колегією вище, 29.01.2016 року відповідачем подано  до податкового органу уточнюючий   розрахунок частини чистого прибутку (доходу) за 2014 рік згідно з яким у рядку 09 скориговано раніше обчислене нарахування у розмірі 4,7 млрд. грн.
Зазначений            розрахунок податковим органом було прийнято, що підтверджується  електронною квитанцією №2 ДФС України, що також спростовує доводи позивача  про відсутність  правових підстав  у відповідача для подання уточнюючого розрахунку.
Окрім того, в ході апеляційного розгляду справи представник податкового органу підтвердив, що   спірний податковий борг   у відповідача  відсутній  і він не обліковується за  ним, що підтверджується даними  інтегрованої картки.
Судова колегія бере до уваги, що відповідно до витягу з інтегрованої картки відповідача, долученої до справи судом апеляційної інстанції, податкий борг на вищезазначену суму за відповідачем на обліковується  (а.с.31, т.4).
Зазначена обставина свідчить, що податковим органом  фактично   визнано відсутність  податкового боргу за ДП «НАЕК «Енергоатом», що  підтверджується не лише  поясненнями  представника податкового органу, але й відсутність даних щодо наявності такого боргу в інтегрованій картці  платника податків.  
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Мєзєнцев Є.І. 

                                                                                                    Кучма А.Ю.

Повний текст виготовлено: 02 грудня 2020 року.