Постанова
Іменем  України 
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/3617/18
провадження № 61-11846св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,
відповідачі: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович,ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2018 року заступник прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова О. В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просив: визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення №  63-а та приміщення № 63; визнати недійсними договори купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень, укладені 28 липня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М.
В обґрунтування позову зазначав, що  ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2006 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 загальною площею 44,5 кв. м. На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18 листопада 2015 року, зареєстрованої за №ОД 142153221920 Департаментом ДАБІ в Одеській області, здійснено реконструкцію вказаної квартири під нежитлове приміщення-магазин без зміни геометричних розмірів. 
На підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2006 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18 листопада 2015 року, державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області Калашніковим Д. С. 21 грудня 2015 року прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811935451101), загальною площею 45,7 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . 
З інформаційної довідки вбачається, що на підставі висновку про поділ об`єкта нерухомого майна від 30 червня 2017 року №266/17, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , 03 липня 2017 року державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров О. В. прийняв рішення про закриття розділу про право власності на нежитлове приміщення-магазин загальною площею 45,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . 
Державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О. В. 05 липня 2017 року прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 70, 3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . 
Прийняте державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О. В. рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню відповідно до пункту 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки висновок про поділ об`єкта нерухомого майна не є підставою для державної реєстрації права власності відповідно до вимог статті 27 вищевказаного Закону. 
28 липня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 70. 3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 , та цього ж дня на підставі вказаного договору державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав стосовно реєстрації права власності за ОСОБА_1 на вказане нежитлове приміщення.
Того ж дня ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого   ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 75 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав стосовно реєстрації права власності за ОСОБА_1 на зазначене нежитлове приміщення.
Проте згідно з інформацією Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не реєструвалось, відповідне рішення про передачу ОСОБА_2 не приймалось, що свідчить про збільшення площі приміщень за рахунок земель територіальної громади міста Одеси, що суперечить вимогам сттатей 81, 83 ЗК України. Актом перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства №000776 від 07 липня 2017 року, складеним Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, встановлено, що ОСОБА_2 шляхом будівництва прибудови до будинку зі сторони АДРЕСА_1 самовільно захопив земельну ділянку орієнтовною площею 100 кв. м, що порушує вимоги статті 211 ЗК України. 
26 квітня 2017 управлінням Департаменту архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № ОД082171161895 щодо реконструкції нежитлового приміщення № 63 і магазину з улаштуванням вітрини консольного типу. Однак перевіркою від 09 червня 2017 встановлено, що здійснюється капітальна добудова до нежитлового приміщення на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. У зв`язку з цим, наказом управління Департаменту архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/243 ДАБІ від 09 червня 2017 декларацію про початок виконання будівельних робіт № ОД082171161895 скасовано. 
Оскільки ОСОБА_2 самочинно здійснив реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_4 та незаконно набув право власності на нежитлові приміщення № 63 та АДРЕСА_4 , договори купівлі-продажу зазначених нежитлових приміщень, укладені з  ОСОБА_1  28 липня 2017, підлягають визнанню недійсними.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О. В. від 03 липня 2017 року про державну реєстрацію права, індексний номер 35988393, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1292041951101, номер запису про право власності: 21231789, щодо державної реєстрації за  ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О. В. від 03 липня 2017 року про державну реєстрацію права, індексний номер 35987852, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 1292009551101, номер запису про право власності: 21231398, щодо державної реєстрації за  ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу (серія та номер: 1110 від 28 липня 2017 року) нежитлового приміщення загальною площею 70, 3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу (серія та номер: 1111 від 28 липня 2017 року) нежитлового приміщення загальною площею 75 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М.
У задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. Відтак приняті державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О. В. рішення від 03 липня 2017 року є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки висновок про поділ об`єкта нерухомого майна не є підставою для державної реєстрації права власності відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи те, що право власності на спірну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не реєструвалося, рішення про її передачу ОСОБА_2 не приймалося, що свідчить про збільшення площі спірних приміщень за рахунок земель територіальної громади міста Одеси та самовільне захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки орієнтовною площею 100 кв. м, останній самочинно здійсним реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .
Відтак у ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для укладення договорів купівлі-продажу приміщень № 63 і АДРЕСА_2 .
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову заступника керівника Одеської міської прокуратури № 2 в інтересах Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при зверненні до суду з позовом прокурор повинен був обґрунтувати за допомогою належних та допустимих доказів наявність підстав для здійснення такого представництва, а також ту обставину, що Одеська міська рада та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист законних інтересів держави.
Прокурор при зверненні до суду з позовом не довів підстави для представництва держави у цій справі відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2019 року заступник прокурора Одеської області звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року і залишити в силі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2018 року.
В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, який наділений відповідними повноваженнями розпорядника земельної ділянки - міської ради, оскільки один з відповідачів самовільно зайняв земельну ділянку та здійснив на ній самочинне будівництво. 
Разом з позовною заявою прокурор відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України надав належні і допустимі докази на підтвердження наявності підстав для звернення до суду з позовом, зокрема, копії листів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 11 липня 2017 року, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 09 серпня 2017 року та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 21 серпня 2017 року, акт перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства від 07 липня 2017 року, які свідчать про бездіяльність позивачів та невжиття заходів щодо захисту порушеного права територіальної громади на земельну ділянку внаслідок самовільного будівництва прибудови до нежитлового приміщення (реконструйованої квартири).
В матеріалах справи наявний витяг з кримінального провадження за фактом самовільного будівництва всупереч встановленому порядку і без законних підстав по АДРЕСА_1 .
Прокурор належним чином повідомив Одеську міську раду та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про звернення до суду з позовом у цій справі.
Одеська міська рада та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради наявність підстав для представництва не оскаржували, заперечення проти представництва інтересів держави прокурором не висловлювали і навпаки вважали вимоги прокурора обґрунтованими.
Наведене свідчить про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави, які залишилися незахищеними через бездіяльність уповноважених органів - Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від                      18 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Малиновського районного суду м. Одеси.
 
01 серпня  2019 року матеріали справи № 521/3617/18 надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                               в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,5 кв. м, житловою площею 27,8 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 4103. 
12 листопада 2015 року було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за № ОД142153221920 та прийнято до експлуатації нежитлове приміщення - магазин без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі договору купівлі-продажу та декларації, ОСОБА_2 21 грудня 2015 року видано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення - магазин за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 46,7 кв. м, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 811935451101.
В подальшому, ОСОБА_2 розпочав реконструкцію нежитлового приміщення № 63 (магазину) з облаштуванням вітрини консольного типу відповідно до Декларації про початок виконання будівельних робіт, яка 26 квітня 2017 року була зареєстрована Департаментом архітектурно-будівельного контролю за № ОД 082171161895.
30 червня 2017 року ОСОБА_2 отримав висновок щодо технічної можливості поділу нежитлового приміщення - магазину №  63 на два окремих об`єкта: нежитлове приміщення магазин № 63 , яке складається з: № 1 - основне приміщення площею 60,4 кв. м, №2 - підсобне площею 7,0 кв. м, №3 - санвузол площею 2,9 кв. м, загальною площею 70,3 кв. м, основною площею 60,4 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_4 ,  та нежитлове приміщення - магазину № 63-а , яке складається з: №1 - основне приміщення площею 41,3 кв. м, №2 - підсобне площею 7,0 кв. м, №3 - санвузол площею 2,9 кв. м, №4 - основне приміщення площею 22,5 кв. м, №5 - підсобне площею 1,3 кв. м, загальною площею 75, 0 кв. м, основною площею - 63,8 кв. м, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
05 липня 2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О. В. на підставі технічного паспорту, виданого 30 червня 2017 року, та вищезазначеного висновку була проведена реєстрація права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення магазину № 63 та АДРЕСА_2 .
28 липня 2017 року ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_2 , уклала зі ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., за умовами якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 70,3 кв. м.
Цього ж дня ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 63-а на АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв. м. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М.
Відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 09 серпня 2017 року № 01-6/421-ПР, адресованого прокурору Одеської місцевої прокуратури № 2, 26 квітня 2017 року було зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт № ОД 082171161895, найменування об`єкта будівництва - «реконструкція нежитлового приміщення № 63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу», замовник будівництва - ОСОБА_2 .
Під час перевірки було встановлено, що замовник будівництва виконує роботи з будівництва добудови до нежитлового приміщення шляхом улаштування стрічкового фундаменту на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, та встановлення стін з газобетонних блоків. Оскільки до декларації № ОД 082171161895 від 26 квітня 2016 року внесені недостовірні дані, наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/243 ДАБІ від 09 червня 2017 року зазначену декларацію скасовано.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що прокурор при зверненні до суду з позовом не довів наявність підстав для представництва держави у цій справі відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
 
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
 
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
 
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
 
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
 
Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. 
 
Відтак прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
 
Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
 
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12- 194гс19).
 
Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності прокурором наявності підстав для звернення до суду з позовом в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, апеляційний суд не дав належну оцінку тій обставині, що прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 до звернення з цим позовом неодноразово у 2017 році звертався з листами до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Головного управління держгеокадастру в Одеській області, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо дотримання вимог земельного законодавства при проведенні ОСОБА_2 будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Окрім того, в матеріалах справи міститься витяг з кримінального провадження № 12017160470002558, відповідно до якого до Малиновського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли матеріали з Одеської місцевої прокуратури № 2 про те, що невстановлені особи, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , самовільно здійснюють будівництво всупереч встановленому порядку і без законних підстав. Вказана заява була внесена 22 червня 2017 року до ЄРДР, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12017160470002558.
 
Також заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в порядку частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив Одеську міську раду та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про наявність підстав для представництва в суді інтересів держави в особі Одеської міської ради і Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
 
Відтак заступник прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, зазначив, у чому полягає порушення інтересів держави та визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
 
Поза увагою апеляційного суду залишилась та обставина, що з моменту направлення прокурором компетентним органам повідомлення про звернення до суду в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру»,  таке представництво не оскаржено відповідними органами місцевого самоврядування.
 
Враховуючи наведене, висновки апеляційного суду про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у постанові, є передчасними.
 
В той же час, оскільки справа не була переглянута апеляційним судом по суті, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити своє рішення по суті вимог.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов	
 	 	
Судді	В. С. Жданова   С. О. Карпенко 	
 	 	
 	В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов