ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року	Львів	Справа № 443/684/16-а пров. № А/857/11113/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2020 року, ухвалене суддею Сливка С.І. у м. Жидачеві Львівської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №443/684/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-
                                                         ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2016 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача – Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області, у якому з  урахуванням заяв про уточнення позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо нездійснення компенсації втрати частини суми індексації, виплаченої у лютому 2016 року і вересні 2017 року за постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а; стягнути кошти на відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю песійного органу, тобто не здійсненням компенсації втрати частини суми індексації пенсії за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2014 року у зв`язку з порушенням строків її виплати, у сумі 7 947,86 грн.
Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року допущено заміну відповідача правонаступником – Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області щодо нездійснення ОСОБА_1 компенсації втрати частини суми індексації, виплаченої у лютому 2016 року і вересні 2017 року за постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування шкоди, завданої його незаконною бездіяльністю, тобто не здійсненням компенсації втрати частини суми індексації пенсії за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2014 року у зв`язку з порушенням строків її виплати, у сумі 7 947,86 грн.
Рішення мотивоване тим, що пенсійним органом за постановою Жижачівського районного суду Львівської області від 22.05.2015 у справі №443/255/15-а виплачено позивачеві недоплачену за період з 01.05.2010 по 31.12.2014 індексацію пенсії у сумі 6014,10 грн, однак компенсацію втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати не сплатило, що підтверджується довідкою Миколаївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області від 05.10.2017 №283. Оскільки суми компенсації не виплачені позивачу у лютому 2016 року та вересні 2017 року одночасно із сумами індексації пенсії 931,90грн і 6014,10 грн, як того вимагає ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на обраховані суми компенсації 498,44 грн та 7028,13 грн відповідно, також підлягає нарахуванню компенсація втрати частини доходу з цих сум у зв`язку з порушенням  строків їх виплати.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою виплати громадянину компенсації, передбаченої ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів. Вимога щодо наявності уже нарахованої суми для виплати компенсації міститься і у ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.08.2014 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Жидачівському районі і отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі №443/255/15-а, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень і зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо невиконання перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області, щодо нарахування і виплати суми індексації ОСОБА_1 протягом 2010- 2014 років з порушенням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення." Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області провести ОСОБА_1 перерахунки: пенсії з 01 березня 2014 року із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у 2013 році, порівняно з 2012 роком; розміру індексації за період з 01.05.2010 по 31.12.2014 відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Жидачівському районі Львівської області виплатити ОСОБА_1 різницю між сумою індексації, яка мала бути сплачена відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (з урахуванням того, що місяцем початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є грудень 2009 року) і фактично виплаченою сумою індексації, за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2014 року. У решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі №443/255/15-а в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо невиконання перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання   провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 березня 2014 року із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у 2013 році, порівняно з 2012 роком - скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні зазначених позовних вимог. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Матеріалами справи встановлено, що недоплачену своєчасно індексацію пенсії у сумі 931,90 грн за період з 1 липня по 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримав 19 лютого 2016 року (а.с.27). Відтак, купівельна спроможність цього грошового доходу зменшилась внаслідок інфляції.
Миколаївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області у вересні 2017 року за постановою Жидачівського районного суду від 22.05.2015 у справі №443/255/15-а виплатило позивачеві недоплачену за період з 01.05.2010 по 31.12.2014 індексацію пенсії у сумі 6 014,10 грн, а компенсацію втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати не виплатило позивачеві, що підтверджується довідкою Миколаївського об`єднаного управління ПФУ від 05.10.2017 № 283 (а.с.27).
Розрахунок суми 6 014,10 грн за місяцями зазначеного вище періоду наведено у додатку до електронного листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.10.2017 № 1785/С-20/12.03-06 (а.с.28, 29-30). Зазначений лист підтверджує, що сума 6 014,10 грн була виплачена позивачеві саме за період 01.05.2010 по 31.12.2014.
Позивач, вважаючи бездіяльність пенсійного органу у виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації пенсії протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Строки виплати пенсії встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2013 року №1058-IV.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
П.2 Порядку № 159 передбачає, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18, від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а.
Виплачені позивачу пенсійним органом суми індексації пенсії на виконання судового рішення є доходом в розумінні ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».
Оскільки несвоєчасне нарахування сум індексації пенсії відбулось у зв`язку з неправомірними діями (бездіяльністю) пенсійного органу, що встановлено судовим рішенням у справі 443/255/15-а, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини індексації пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з одночасним здійсненням сплати компенсації втрати частини доходів, обрахованих із цих сум.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Позивачем надано Розрахунок № 2 компенсації втрати частини різниці суми індексації пенсії (6 014,10 грн) ОСОБА_1 за затримку її виплати (станом на вересень 2017 року), згідно з яким відповідач на підставі статей 1, 2 і 3 Закону №2050-ІІІ має обов`язок сплатити позивачеві компенсацію у сумі 7 028,13 грн (а.с.31-33) та Розрахунок №3 компенсації втрати частини різниці суми індексації пенсії (931,90 грн) ОСОБА_1 за затримку її виплати (станом на лютий 2016 року), згідно з яким відповідач на підставі статей статей 1, 2 і 3 Закону №2050-ІІІ  має обов`язок сплатити позивачеві компенсацію у сумі 498,44 грн (а.с.9).
Оскільки грошові доходи у сумах 498,44 грн і 7 028,13 грн не виплачені позивачеві у лютому 2016 року та вересні 2017 року відповідно, одночасно з сумами індексації пенсії 931,90 і 6 014,10 грн, як того вимагає ст.4 Закону №2050-ІІІ, на суми 498,44 і 7 028,13 грн також підлягає нарахуванню компенсація втрати частини доходу з цих сум у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Відповідні розрахунки проведені на підставі норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Згідно розрахунків, наданих позивачем (а.с.34,35), здійснених на підставі норм Закону №2050-ІІІ і Порядку №159, компенсація втрати частини суми 498,44 грн у зв`язку з порушенням строку її виплати станом на 12 грудня 2017 року складає 126,11 грн, а компенсація втрати частини суми 7 028,13 грн - 295,18 грн. 
Загальна сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі положень Закону становить 7 947,86 грн (498,44 грн + 7 028,13  грн  +126,11 грн + 295,18 грн).
У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого  постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.
Відтак, суд правомірно погодився з наведеним розрахунком позивача щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.05.2010 року по 31 грудня 2014 рік становить 7947,86 грн і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності пенсійного органу щодо нездійснення ОСОБА_1 компенсації втрати частини суми індексації, виплаченої у лютому 2016 року і вересні 2017 року за постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі №443/255/15-а, та вважає, що вірним способом відновлення порушених прав позивача є стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини суми індексації пенсії за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2014 року у зв`язку з порушенням строків її виплати, у сумі 7 947,86 грн.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2020 року у справі № 443/684/16-а – без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	З. М. Матковська