ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003851 пров. № А/857/11565/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Сеник Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання          Лутчин А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у справі № 1.380.2019.003851 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Пелес» про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кузан Р.І. в м. Львів Львівської області 17.08.2020 року за правилами спрощеного позовного провадження, повний текст рішення складено 21.08.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області (надалі також – ГУ ДПС у Львівській області, позивач) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Пелес» (надалі також – ТзОВ «Крістал Пелес», відповідач), в якому просить застосувати адміністративний арешт у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків ТзОВ «Крістал Пелес».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на дотримання порядку проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Крістал Пелес» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства. У допуску до проведення перевірки представників позивача відповідачем було відмовлено, у зв`язку з чим складений акт відмови від допуску до проведення документальної планової перевірки. Тому, на переконання апелянта, наявні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Учасники справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористалися.
Неявка їх представників не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції, про що зазначено у частині 2 статті 313 КАС України.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ТзОВ «Крістал Пелес» зареєстроване як юридична особа код ЄДРПОУ 42515191. Місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.В.Великого, буд.2, офіс 704.
29.05.2019 ГУ ДФС у Львівській області прийнято наказ № 3253 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Крістал Пелес» з 19.06.2019 тривалістю 10 робочих днів» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ограни державної фіскальної служби, за період діяльності відповідача з 03.10.2018 по 31.03.2019.
ГУ ДФС у Львівській області 30.05.2019 надіслано ТзОВ «Крістал Пелес» повідомлення про проведення планової перевірки від 29.05.2019 № 277 та наказ № 3253 від 29.05.2019 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Крістал Пелес».
20.06.2019 ГУ ДФС у Львівській області прийнято наказ № 3780 «Про перенесення терміну проведення перевірки», яким вирішено перенести з 20.06.2019 термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Крістал Пелес» за період з 03.10.2018 по 31.03.2019 до дати отримання від Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДПС України копій всіх вилучених документів.
17.07.2019 ГУ ДФС у Львівській області прийнято наказ № 4265 «Про поновлення перевірки», згідно з яким поновлено з 19.07.2019 планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Крістал Пелес» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 03.10.2018 по 31.03.2019, із врахуванням наказу ГУ ДПС у Львівській області від 20.06.2019 № 3780.
На підставі наказу ГУ ДФС у Львівській області від 17.07.2019 № 4265 «Про поновлення перевірки» та з метою вручення направлень на перевірку від 19.06.2019 № 6314, № 6313, № 6310, № 6311 та від 19.07.2019 № 7566 здійснено вихід на юридичну адресу ТзОВ «Крістал Пелес»: м.Львів, вул.В.Великого, 2, офіс 704.
Копію наказу ГУ ДФС у Львівській області від 17.07.2019 № 4265 «Про поновлення перевірки» було вручено під підпис директору ТзОВ «Крістал Пелес» Драчу Р.О. 19.07.2019.
Керівником ТзОВ «Крістал Пелес» Драчом Р.О. було відмовлено у допуску посадових осіб позивача до проведення перевірки, про що зроблено запис на зворотній стороні наказу.
За таких обставин посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області складено акт від 19.07.2019 № 794/141/42515191 про відмову в допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Крістал Пелес», копію якого вручено керівнику підприємства.
Заступник начальника управління аудиту – начальник відділу перевірок у сфері матеріального виробництва ГУ ДФС у Львівській області подав звернення від 22.07.2019 № 609/14.1 до начальника ГУ ДФС у Львівській області про застосування адміністративного арешту майна платників податків відносно відповідача.
22.07.2019 начальником ГУ ДФС у Львівській області на підставі вказаного звернення прийнято рішення № 36265/10/14.1-16 про застосування умовного адміністративного арешту майна платників податків ТзОВ «Крістал Пелес».
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що, на переконання позивача, відмова відповідача від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки є законною підставою для застосування арешту коштів на його рахунках. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків у зв`язку з не допуском до перевірки посадових осіб контролюючого органу за відсутності законних підстав для її проведення, немає. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 податкового кодексу України (далі – ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Приписами пункту 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 81.1 статті 81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, документів.
Відповідно до абзацу 5 пункту 81.1 статті 81 ПК України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
У пункті 81.2 статті 81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Пунктом 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків визначений як винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Вказане положення дозволяє зробити висновок про те, що адміністративний арешт активів є за своїм змістом заходом процедурного примусу, спрямованого на спонукання платника податків до виконання передбачених Кодексом обов`язків. Арешт може бути наслідком як вчиненого платником податків правопорушення (зокрема, у вигляді необґрунтованої відмови у допуску посадових осіб органів ДФС до проведення перевірки).
Надане у статті 94 ПК України визначення адміністративного арешту майна за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.
Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу ДФС до суду.
Суд зазначає, що заявлення позивачем вимоги про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є обраним заявником способом податкового примусу у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, однак доказів дотримання процедури застосування такого заходу податкового примусу позивачем до суду не надано.
Статтею 59 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» визначено, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.
Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.
Так, зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків можливо виключно у випадках накладення арешту на кошти як виду адміністративного арешту за рішенням суду.
Окрім того, у ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 у адміністративній справі № 1.380.2019.003697, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020, визнані протиправними та скасовані наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 29.05.2019 № 3253 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Крістал Пелес» та наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 17.07.2019 № 4265 «Про поновлення перевірки». 
Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на те, що Накази № 3253 та № 4265 скасовано, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування наслідків перевірки, наказ про проведення якої скасовано у встановленому порядку, а отже і для задоволення позову Головного управління щодо застосування арешту коштів на рахунках відповідача шляхом зупинення видаткових операцій.
Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій скаржник не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Отже, відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості винесеного рішення, з урахуванням вимог, визначених частиною другою статті 19 Конституції України, частиною третьою статті 2 КАС України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі  також – ЄСПЛ).
Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: ЄСПЛ нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).
У пункті 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. 
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 300/1125/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 13.11.2020