ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р.	Справа № 520/705/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
представника відповідача Лютянського М.Я. 
представника позивача Гур`єва В.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ", Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.08.20 року по справі № 520/705/2020
          за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ"  
          до           Головного управління ДПС у Харківській області                   
          про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ", з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
- № 0000000040520 від 03.01.2020 прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області відповідно до якого, ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» було нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем акцизний податок на пальне в сумі 14208950,95 грн.,
- № 0000000030520 від 03.01.2020 прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області відповідно до якого, до ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» було застосовано штраф в сумі 3650239,50 грн за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 7300479,00 грн.,
- № 0000000020520 від 03.01.2020 прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області відповідно до якого, ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 19366127,50 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 15492902 грн. та за штрафними санкціями 387322,50 грн.,
- № 0000000010520 від 03.01.2020 прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області відповідно до якого, встановлено завищення TОB «Агрофірма «НАІРІ» суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2019, з податку на додану вартість в сумі 988788,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача, на підставі яких винесено спірні податкові повідомлення-рішення, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та на дійсних обставинах, які встановлені в ході перевірки на підприємстві Позивача. Відповідач безпідставно відхилив як підтверджувальні облікові документи, складені позивачем, а саме: облікові листи праці тракториста-машиніста (форма № 16), Акти виконаних сільськогосподарських робіт, акти на списання паливо-мастильних матеріалів. Відповідно, позивач зазначив, що не здійснював реалізацію пального, тому не мав обов`язку реєструватися в якості платника акцизного податку. Крім того, відповідач безпідставно відхилив як підтверджувальний обліковий документ складені позивачем документи, на підставі яких позивачем здійснювався облік та списання добрив та ядохімікатів. Зазначив також, що вартість ремонтних робіт у загальній сумі 666724,38 грн. правомірно включена позивачем до складу витрат, оскільки ремонтні роботи, проведені позивачем, були направлені не на реконструкцію основних засобів, а на підтримання основних засобів у належному стані. Необхідність проведення ремонту була спричинена тим, що строк корисного використання основних засобів без проведення такого ремонту міг зменшитися. Щодо будівельних матеріалів зазначив, що всі придбані будівельні матеріали були використані в господарській діяльності Позивача, а сам факт придбання даних ТМЦ Відповідачем під сумнів не ставиться. Крім того, щодо податкового кредиту, податковим органом не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій. ТОВ «Агрофірма НАІРІ» правомірно віднесло до складу податкового кредиту суми на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Авангард Строй Сіті», ТОВ «Інверсбуд Регіон-Сервіс», ТОВ «Монтажтехпром», ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Азимут Груп», ТОВ «Успіх Україна». Позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року адміністративний позов – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0000000040520 від 03.01.2020.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0000000030520 від 03.01.2020 в частині штрафу в сумі 634778,13 грн. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0000000020520 від 03.01.2020 в частині основного платежу на суму 9461979,13 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2365494,78 грн.
В задоволенні позовних вимог про скасування податкового-повідомлення рішення № 0000000020520 від 03.01.2020 в частині основного платежу на суму 6030922,87 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1507730,72 грн. – відмовлено.
В задоволенні позовних вимог про скасування податкового-повідомлення рішення № 0000000030520 від 03.01.2020 в частині штрафу в сумі 3015461,44 грн. – відмовлено. 
В задоволенні позовних вимог про скасування податкового-повідомлення рішення № 0000000010520 від 03.01.2020  - відмовлено. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Відповідач зауважує, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.
Відповідач звертає увагу, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчиненйя операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави.
Відповідач наголошує, що в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При цьому, потрібно, щоб такі документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду, виправданість, ризик й ділову мету. Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхіпно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) (таких операцій, адже за відсутності таких документів (ненадання їх до перевірки) неможливо перевірити реальність таких операцій, правильність обчислення та сплати сум податкових (грошових) зобов`язань.
На думку відповідача, операції позивача з його контрагентами не підтверджуються первинними документами, отже відсутній реальний характер зазначених операцій.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Чинним законодавством не встановлено перелік первинних документів, які оформлюються при здійсненні тих чи інших операцій. А відтак господарська операція може опосередковуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить зазначені обов`язкові реквізити та\або відповідає законодавчо установленим вимогам щодо його складення (у разі наявності таких вимог).
На думку позивача надані суду документи мають необхідні реквізити, та повністю підтверджують обсяг списаних палимо-мастильних матеріалів, оскільки, як вказано вище діючим законодавством не передбачено обов`язковість ведення підприємством інших документів, ніж тих, що надані до перевірки та до суду.
На думку позивача, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог, а саме: про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування податкового-повідомлення рішення № 0000000020520 від 03.01.2020 в частині основного платежу на суму 6030922,87 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1507730,72 грн.; про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування податкового-повідомлення рішення № 0000000030520 від 03.01.2020 в частині штрафу в сумі 3015461,44 грн.; про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування податкового-повідомлення рішення № 0000000010520 від 03.01.2020.
Відповідачем подано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначено, що на думку відповідача у зв`язку з ненаданням ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» арно-транспортних накладних, облікових-листів тракториста-машиніста (форма № 67-В), та подорожніх листів трактористів, неможливо встановити яким чином, ким та яким транспортним засобом були внесені мінеральні добрива та пестициди на поля. Також надані накладні не відповідають актам про використання мінеральних добрив, оскільки отримує добрива зав. теплицею та декілька осіб, та за актом використання звітує за внесення добрив у поля, за які повинен був звітувати зав.тракторною бригадою. Також накладні та акти на списання не відповідають даним бухгалтерському обліку: журналам-ордерам рахунків 2083 та 2084.
Також відповідач вважає, що позивачем списані товарно-матеріальні цінності без належного оформлення первинними документами, лімітно-забірних карток видачі насіння, добрив зі складу (внутрігосподарського призначення) (сільгоспоблік, форма № ВЗСГ-1), списання використаних на посівну добрив на підставі актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захищу рослин (сільгоспоблік, форма №ВЗСГ-3).
Відсутність вищезазначених документів зафіксовано в актах ненадання документів від 24.10.2019 М912/20-40-05-20- 06/31947092 та 28.10.2019 №955/20-40-05-20-06/31947092,
На думку відповідача, посилання позивача у апеляційній скарзі на відсутність обов`язковості ведення саме товарно-транспортних накладних, подорожніх листів, не спростовує висновку контролюючого органу щодо неможливості підтвердження використання паливо-мастильних матеріалів, добрив, ядохімікатів у власній господарській діяльності у відповідних обсягах без надання позивачем первинних документів, які фіксують обставини використання пального, добрив, ядохімікатів (якими транспортними засобами, який обсяг, протягом якої кількості годин).
Позивачем в свою чергу, також подано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому, серед іншого зазначено, що на його думку, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку або допущення порушень податкового законодавства. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.
Щодо обґрунтування висновків Акту перевірки посиланням на допити свідків у кримінальних провадженнях стосовно осіб, які пов`язані з контрагентами позивача, позивач не погоджується з їх належністю як доказів у справі, оскільки пояснення посадових осіб, засновників контрагентів, зафіксовані в протоколах допиту, є лише одним із засобів доказування в кримінальній справі, однак вони не є належним документом, який встановлює відповідні юридичні факти, тому посилання ГУ ДФС у Харківській області на протоколи допиту свідків не може мати юридичної сили до набрання рішення суду законної сили.
Позивач наголошує, що про наявність вироків суду по відповідних кримінальних провадженнях в Акті перевірки не зазначено, відповідачем суду не повідомлено та судом з Єдиного реєстру судових рішень не встановлено.
На думку позивача, контролюючим органом не надано доказів нереальності здійснення господарських операцій з контрагентами позивача, а ті доводи, що наведені в акті перевірки, не є достатніми для притягнення позивача до фінансової відповідальності, оскільки не є належними та допустимими доказами порушення позивачем приписів податкового законодавства.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, підтримав власну апеляційну скаргу просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та позовних вимогах в цілому.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ" підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в період з 09.12.2019 р. по 20.12.2019 р.  на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 28.11.2019 № 2537 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «НАІРІ» (ТОВ «Агрофірма «НАІРІ») податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з метою контролю за своєчасністю, достовірністю повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, перевірку правильності нарахування за період з 01.07.2018 по 30.06.2019, за результатами розгляду заперечення на акт перевірки від 04.11.2019 № 623/20-40-05-20-06/31947092, у зв`язку з поданням ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» (код ЄДРПОУ 31947092) до ГУ ДПС у Харківській області 21.11.2019 року №24 (вх. № 15261/10/55 від 21.11.2019) додаткових документів, які не були надані при проведенні перевірки. 
За результатами даної перевірки був складений акт від 27.12.2019 р. № 1425/20-40-05-20- 06/31947092.
На підставі вказаного акту перевірки 03.01.2020 р. ГУ ДПС у Харківській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення рішення № 0000000040520, відповідно до якого ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» було нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем акцизний податок на пальне в сумі 14208950,95 грн.;
- податкове повідомлення рішення № 0000000030520, відповідно до якого до ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» було застосовано штраф в сумі 3650239,50 грн за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 7300479,00 грн.;
- податкове повідомлення рішення № 0000000020520, відповідно до якого ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 19366127.50 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями - 15492902 грн., та за штрафними санкціями - 3873225,50 грн.;
- податкове повідомлення рішення № 0000000010520, відповідно до встановлено завищення TОB «Агрофірма «НАІРІ» суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2019, з податку на додану вартість в сумі 988788,00 грн.
Судом першої інстанції також встановлено, що податкове повідомлення-рішення № 0000000020520 містить описку в числовому вираженні суми нарахованих відповідачем штрафних санкцій (пропущено цифру « 5» перед комою). При цьому загальна сума зобов`язання за основним платежем та штрафними санкціями прописом зазначена вірно. Відтак, суд вважає вірною суму штрафних санкцій, визначену в податковому повідомленні рішенні № 0000000020520 від 03.01.2020, в розмірі 3873225,50 грн., оскільки це відповідає загальній сумі грошового зобов`язання, зазначеної прописом, та підтверджується розрахунком відповідача, наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів. 
Згідно висновків акту перевірки від 27.12.2019 р. № 1425/20-40-05-20- 06/31947092 встановлено наступні порушення: ТОВ «Агрофірма «НАІРІ»:
1. п.п. 44.1 ст. 44. п. 184.7 ст. 184. п. 189.1 ст. 189. абз. «г», п. 198.5 п. 198.1.П. 198.2. п. 198.3 п. 198.6 ст 198. п. 201.1, абз. 17 п. 201.10, п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами та доповненнями (в редакції чинній в перевіреному періоді), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 15492902 грн. та завищення від`ємного значення з ПДВ у сумі 988788.00 грн.
2. п. 201.10 ст. 201 та п. 11 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, п. 120-1.2 ст. 120-1. п. 192.1 ст. 192. п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено порушення термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних по встановленим заниженням податкових зобов`язань які були нараховані на суму 7300479 грн. у липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2018 року та січні, лютому, березні, квітні, травні, червні 2019 р.
3. п. 44.1. ст. 44. пп. 212.1.5, пп. 212.1.11. пп. 212.3.4 ст. 212 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено реалізація підакцизних товарів на загальну суму 14828950,95 грн. без реєстрації як платник акцизного податку.
Вказані порушення призвели до нарахування наступних сум грошових зобов`язань, які відповідно до наданого відповідачем розрахунку розподіляються в розрізі виявлених порушень та контрагентів таким чином: 
- зменшення від`ємного значення з ПДВ на суму 988788,00 грн., збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 3129951,37 грн. та за штрафною санкцією на суму 535290,84 грн., нарахування суми штрафу за платежем акцизний податок на пальне в сумі 14208950,95 грн. у зв`язку з непідтвердженням використання у господарської діяльності отриманого зі складу та списаного пального; 
- збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 133344,86 грн. та за штрафною санкцією на суму 33336,22 грн. у зв`язку з непідтвердженням використання у господарської діяльності отриманих зі складу та списаних запчастин;
- збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1136211,4 грн. та за штрафною санкцією на суму 284052,85 грн. у зв`язку з непідтвердженням використання у господарської діяльності отриманих зі складу та списаних будівельних матеріалів;
- збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 2900971,5 грн. та за штрафною санкцією на суму 725242,88 грн. у зв`язку з непідтвердженням використання у господарської діяльності отриманих зі складу та списаних добрив;
- збільшення податкових зобов`язань з ПДВ по взаємовідносинах з контрагентами, щодо яких зроблено висновок про нереальність здійснення господарських зобов`язань: 
з ТОВ «Авангард Строй Сіті» на суму 2923683,86 грн. та за штрафними санкціями на суму 730920,97 грн;
з ТОВ «Інверсбуд Регіон-Сервіс» на суму 2472691,26 грн. та за штрафними санкціями  на суму 618172,82 грн.
з ТОВ Монтажтехпром» на суму 1566280 грн. та за штрафними санкціями на суму 391570,00 грн.;
з ТОВ Будкомплект 2006» на суму 1017391,58 грн. та за штрафними санкціями на суму 254347,90 грн.;
з ТОВ «Азимут Груп» на суму 751014,96 грн. та за штрафними санкціями на суму 187753,74 грн.;
з ТОВ «Успіх Україна» на суму 450149,21 грн. та за штрафними санкціями на суму 112537,30 грн. 
- нарахування штрафних санкцій за платежем акцизний податок на пальне в сумі 14208950,95 грн.
- нарахування штрафу в сумі 3650239,50 грн за відсутність реєстрації податкових накладних на суму ПДВ 7300479,00 грн. по операціям з використання ПММ, добрив, будівельних матеріалів, запчастин.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 03.01.2020 № 0000000040520; № 0000000030520 в частині штрафу в сумі 634778,13 грн.; № НОМЕР_1 в частині основного платежу на суму 9461979,13 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2365494,78 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.
Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення рішення від 03.01.2020 № 0000000020520 в частині основного платежу на суму 6030922,87 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1507730,72 грн.; № 0000000030520 в частині штрафу в сумі 3015461,44 грн.; № 0000000010520 є обгрунтованими, правомірними та скасуванню не підлягають.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно п.п. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Згідно п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Норми п. 201.1., п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлюють, що платник податку зобов`язаний в установлені терміни скласти, зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та надати покупцю (за його вимогою), яка є для покупця підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки відповідач зробив висновок, що позивачем допущено завищення податкового кредиту за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2019 р. на загальну суму 9181211 грн., у т.ч. у липні 2018 р. на суму 323333 грн., у серпні 2018 на суму 2149358 грн., у вересні 2018 на суму 2146881 грн., у жовтні 2018 на суму 776803 грн., у грудні 2018 на суму 450149 грн., у січні 2019 на суму 1017392 грн., у березні 2019 на суму 1501015 грн., у квітні 2019 на суму 816280 грн.
Підставою для вказаних висновків ГУ ДПС у Харківській області стали обставини господарських операцій позивача, ТОВ «Агрофірма «НАІРІ», з ТОВ «Авангард Строй Сіті», ТОВ «Інверсбуд Регіон-Сервіс», ТОВ «Монгажтехпром», ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Азимут Груп», ТОВ «Успіх Україна». ГУ ДПС у Харківський області прийшло до висновку про неможливість реального здійснення платником податку позивачем господарських операцій з «ризиковими» постачальниками з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт або послуг.
Надаючи оцінку вказаним висновкам відповідача, колегією суддів встановлено наступні обставини. 
03.04.2018 між ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» та ТОВ «Авангард Строй Сіті» та було укладено договір № 02/04-18.
Відповідно до п. 1.1. даного договору ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» доручило, а ТОВ «Авангард Строй Сіті» взяло на себе зобов`язання із матеріалів Замовника виконати будівельно-монтажні роботи згідно специфікації, які є невід`ємною частиною даного договору, будівництво двох котлів потужністю 1,5 МВт відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору.
Між сторонами даного Договору були підписані наступні Специфікації:
- № 1 від 04.04.2018 р. на виконання наступних робіт: вирівнювання ґрунту в кількості 9989 м2; зняття верхнього шару чорнозему в кількості 11800 м2; завезення глини в кількості 4994 т.; трамбування глини (робота катка) 9989 м2. завезення піску 2497 тн. трамбування піску в кількості 9989 м2. завезення щебеню 5140 м2; утрамбовування слою щебеню (робота катка) в кількості 9989 м2 буріння ямок під опори в кількості 150 шт.
Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 11555163,73 грн.
- № 2 від 24.04.2018 р. на виконання наступних робіт: виготовлення опалубків під опори в кількості 150 шт. установка і бетонування опор в кількості 150 шт. установка бетонних плит в кількості 211 шт. закріплення плит в кількості 70 час. заділування швів плит бетонним розчином 40 м3 цеглова кладка під плитами в кількості 42000 шт. заливка отмостки навколо складу в кількості 1400 м2. виготовлення ферм із профтруби в кількості 143 шт.
Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 5986939,43 грн.
Дані роботи були виконі в повному обсязі та прийняті ТОВ «Агрофірма «НАІРІ», що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які долучені до матеріалів справи та були надані до перевірки.
Роботи були оплачені замовником, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками по рахунках. 
Для виконання даних робіт ТОВ «Авангард строй сіті» було передано матеріали (списання ТМЦ розділ «Податкові зобов`язання» «В» акту перевірки) відповідно до акту приймання передачі матеріалів № 2/205 від 24.04.2018 р., акту приймання передачі матеріалів № 1/205 від 04.04.2018 р.
Побудований склад сировини був введений в експлуатацію на підставі актів № Ск.сир/103 від 01.07.2019 (т. 6, а.с. 37), АФ/103 від 31.10.2018 року. 
Право TOB «Авангард строй сіті» на виконання такого роду робіт підтверджується Ліцензією від 28.12.2017 р. № 63-Л, чинною на час виконання робіт.
Під час проведення перевірки контролюючим органом не виявлено жодного дефекту форми та змісту первинної документації, однак із посиланням на податкову інформацію було зроблено висновок про нереальність здійснення господарських операцій між Позивачем та TOB «Авангард строй сіті». Такою податковою інформацією став лист Головного управління ДФС у Харківській області №439/20-40-14-21-07/41014744 від 15.05.2019р., відповідно до якої у ТОВ «Авангард строй сіті» відсутні необхідні умови для здійснення  господарської діяльності у зв`язку з відсутністю за податковою адресою, укладені між TOB «Авангард строй сіті» та контрагентами договори не опосередковувалися реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет. 
Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ ТОВ «Інвестбуд Регіон-Сервіс» судом встановлено наступне. 
24.05.2018 між ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» та ТОВ «Інвестбуд Регіон-Сервіс» було укладено договір № 05-18.
Відповідно до п. 1.1. даного договору ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» доручило, а ТОВ «Інвестбуд Регіон-Сервіс» взяло на себе зобов`язання із матеріалів Замовника або третіх осіб, виконати будівництво твердопаливних котлів відповідно до специфікації, які є невід`ємною частиною даного договору, будівництво двох котлів потужністю 1,5 МВт відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору.
Між сторонами даного Договору були підписані наступні Специфікації:
- № 1 від 24.05.2018 р. на виконання наступних робіт:
виготовлення блоків стін сферичної форми в кількості 3,2 шт. монтаж корпусу топки котла в кількості 1,7 шт. Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 1940000,02 грн.
- № 2 від 24.05.2018 р. на виконання наступних робіт: обшивка металом 4 мм корпусу котла в кількості 81 м2; виготовлення дверей з використання вогнетривкового кирпичу в кількості 6 шт.; монтаж електропроводки до вентиляторів - в кількості 40 пог. м.; монтування вентиляторів піддуву в кількості 1 шт.; наварювання вітків на вал в кількості 30 пог метрів; виготовлення короба шнеку в кількості 30 пог. м.; виготовлення мотор-редукторів в кількості 2 шт.; виготовлення мотор-редукторів в кількості 2 шт.; виготовлення валу в кількості 15 пог. м.; монтаж шнеку до топки в кількості 2 шт.; порізка металу для бункерів в кількості 400 м2; зварювальні роботи в кількості 1380 год.; виготовлення опор для бункерів в кількості 8 шт.; бетонні роботи та виготовлення фундаменту під бункера в кількості 90m3; виготовлення та монтаж димохідної труби в кількості 40 м3; виготовлення вимикачів в кількості 13 шт.; виготовлення шафи управління в кількості 2 шт.; виготовлення реле току в кількості 4 шт.; підведення силових кабелів в кількості 450 пог. м.; монтаж аварійного живлення в кількості 2 шт.; підведення резервного кабелю в кількості 450 пог. м.; монтаж системи сигналізації в кількості 2 шт.; монтаж системи пожежогасіння в кількості 2 шт.; монтаж автоматизованого управління котлами в кількості 2 шт.  Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 8545031.52 грн.
- № 3 від 24.05.2018 р. на виконання наступних робіт: висвердлювання отворів в трубах в кількості 1000 шт. зварювання секцій котла в кількості 7 шт. зварювання топки котла в кількості 1 шт. земляні роботи риття котловану в кількості 15 м3 армування моноліту арматурою ф 12 мм в кількості 15 м3 заливка бетону в кількості 15 м3; кирпічна кладка котла із вогневитривкого кирпичу в кількості 120000 шт. виготовлення та монтаж колосникової групи в кількості 21 шт. виготовлення предтоку потужністю 3МВТ в кількості 1 шт. утеплення корпусу котла вогнетривким матеріалом в кількості 10 м2. Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 4351116.00 грн.
Дані роботи були виконані та прийняті ТОВ «Агрофірма «НАІРІ», відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг), які долучені до матеріалів справи та були надані до перевірки.
Роботи були оплачені позивачем, що підтверджено платіжними дорученнями та виписками по рахунках. 
Для виконання даних робіт ТОВ «Інвестбуд Регіон- Сервіс» було передано матеріали (списання ТМЦ розділ «Податкові зобов`язання» «В» акту перевірки) відповідно до актів списання № 1/202 від 01.06.2018 р., № 2/202 від 01.06.2018 р., № 3/205 від 01.06.2018 р.
Побудовані котли були введені в експлуатацію на підставі Актів № Завод/104 від 31.08.2018, №  Завод/104 від 31.10.2018 
Право ТОВ «Інвестбуд Регіон-Сервіс» на виконання такого роду робіт підтверджується Ліцензією від 18.01.2017 р. № 3-Л, чинною на час їх виконання.
Під час проведення перевірки контролюючим органом не виявлено жодного дефекту форми та змісту первинної документації, однак із посиланням на податкову інформацію було зроблено висновок про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Інвестбуд Регіон-Сервіс». Такою податковою інформацією став лист Генеральної прокуратури України №15/4/3-31661-19 від 15.05.2019р., відповідно до якого у ТОВ «Авангард строй сіті» відсутні необхідні умови для здійснення  господарської діяльності у зв`язку з відсутністю за податковою адресою, в рамках кримінального провадження М 42019000000000463 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, 4,2 ст.205, ч.2 ст.367, ч.3 ст.212 КК України, отримано відомості щодо можливих фактів порушення чинного податкового законодавства службовими особами суб`єктів господарювання під час фінансово-господарських взаємовідносин  з ТОВ «ІНВЕСТБУД РЕГІОН СЕРВІС». 
Щодо взаємовідносин з  ТОВ «Монтажтехпром», судом встановлено наступне. 
02.01.2019 р. між ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» та ТОВ «Монтажтехпром» та було укладено договір № 1/20.
Відповідно до п. 1.1. даного договору ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» доручило, а ТОВ «Монтажтехпром» взяло на себе зобов`язання із матеріалів Замовника виконати будівельно-монтажні роботи відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору.
Між сторонами даного Договору були підписані наступні Специфікації:
- № 1 від 02.02.2019 р. на виконання наступних робіт: монтаж ферм для даху в кількості 154,5 шт. монтаж прогонів перекриття з грн. мац (сварні роботи) в кількості 3000 пог. м.
Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 4500000.00 грн.
- № 2 від 02.02.2019 р. на виконання наступних робіт: покрівля даху профнастилом в кількості 12000 м2, влаштування верхнього коника в кількості 150 м, виготовлення воріт з металу в кількості 4 шт., установка воріт в кількості 4 шт., фарбування воріт в кількості 4 шт. Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 4897680.00 грн.
Дані роботи були виконані в повному обсязі та прийняті ТОВ «Агрофірма «НАІРІ», що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які долучені до матеріалів справи та були надані до перевірки.
Роботи були оплачені в повному обсязі.
Для виконання даних робіт ТОВ «Монтажтехпром» було передано матеріали (списання ТМЦ розділ «Податкові зобов`язання» акту перевірки) відповідно до актів списання № 2/205 від 03.01.2018 р., № 1/202 від 04.03.2019 р.
Право ТОВ «Монтажтехпром» на виконання такого роду робіт підтверджується Ліцензією від 23.01.2019 р. № 3-Л, чинною на час їх виконання.
Склад сировини, на якому виконувались роботи, було введено в експлуатацію актом № Ск. сир./103 від 01.07.2019. 
Під час проведення перевірки контролюючим органом не виявлено жодного дефекту форми та змісту первинної документації, однак із посиланням на податкову інформацію було зроблено висновок про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Монтажтехпром». Такою податковою інформацією стали дані щодо внесення ТОВ «Монтажтехпром» до ризикових контрагентів, за результатами аналізу якої вбачається нереальність оформлених господарських операцій ТОВ «МОНТАЖТЕХПРОМ» та подальшому ланцюгу постачання виходячи з нереальністю надання послуг/робіт за номенклатурою, частково відмінною від номенклатури попередньо придбаних товарів, за відсутності придбання реалізованих товарів, протягом березня – квітня 2019 року одночасно проводяться будівельні роботи на великій кількості об`єктів у різних регіонах України, що унеможливлює фактичне виконання даних об`ємних робіт. 
Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «Будкомплект 2006», судом встановлено наступне. 
02.01.2019 р. між ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» та ТОВ «Будкомплект 2006» та було укладено договір № 1/19.
Відповідно до п. 1.1. даного договору ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» доручило, а ТОВ «Будкомплект 2006» взяло на себе зобов`язання із матеріалів Замовника виконати будівельно-монтажні роботи відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору.
Між сторонами даного Договору були підписані наступні Специфікації:
- № 1 від 02.01.2019 р. на виконання наступних робіт: виготовлення ферм із профтруби для даху складу (сварні роботи) в кількості 140.5 шт.; монтаж ферм для даху складу (сварні роботи) в кількості 145.5 шт.
Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 6104349,46 грн.
Дані роботи були виконані та прийняті ТОВ «Агрофірма «НАІРІ», відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг), які були надані до перевірки.
Роботи були оплачені, що підтверджено платіжними дорученнями та виписками по рахункам. 
Для виконання даних робіт ТОВ «Будкомплект 2006» було передано матеріали (списання ТМЦ розділ «Податкові зобов`язання» акту перевірки) відповідно до акту списання № 1/205 від 02.01.2018 р.
Склад сировини, на якому виконувалися роботи, введений в експлуатацію актом № Ск.сир/103 від 01.07.2019. 
Право ТОВ «Будкомплект 2006» на виконання такого роду робіт підтверджується Ліцензією від 12.12.2018 р. № 75-Л, чинною на момент їх проведення.
Під час перевірки контролюючим органом не виявлено жодного дефекту форми та змісту первинної документації, однак із посиланням на узагальнену податкову інформацію щодо контрагента зроблено висновок про нереальність здійснення господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Монтажтехпром». 
Реквізитів зазначеної податкової інформації в акті перевірки не зазначено, копію відповідної інформації до матеріалів справи не додано. 
Щодо  взаємовідносин позивача з  ТОВ «Азимут Груп», судом встановлено наступне. 
Між ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» та ТОВ «Азимут Груп» та було укладено договір № 0103 від 01.03.2019 р.
Відповідно до п. 1.1 даного договору ТОВ «Азимут Груп» зобов`язався передати у власність Позивача товар, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити даний товар.
Згідно п. 1.2. Договору товар по даному договору постачається згідно видаткових накладних.
На виконання умов даного договору за період з 05.03.2019 р. по 29.03.2019 р. ТОВ «Азимут Груп» поставив на адресу позивача мінеральних добрив (аміачна селітра та карбамід) на загальну суму 4506090,00 грн.
Факт постачання даного товару підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними. Факт оплати за отриманий товар підтверджується платіжними дорученнями. 
Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних спростовується матеріалами справи 
Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «Успіх Україна» судом встановлено наступне. 
Між ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» та ТОВ «Успіх Україна» та було укладено договір № 03/12 від 03.12.2018 р.
Відповідно до п. 1.1 даного договору ТОВ «Успіх Україна» зобов`язався передати у власність Позивача товар, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити даний товар.
Згідно п. 1.2. Договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає продажу за цим Договором, його часткове співвідношення (асортимент, кількість, номенклатура), визначаються у видаткових накладних, що є невід`ємними частинами цього Договору.
На виконання умов даного договору за період з 03.12.2018 р. по 11.12.2018 р. ТОВ «Успіх Україна» поставив на адресу Позивача будівельних матеріалів на загальну суму 2700895,31 грн.
Факт постачання даного товару підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними. Факт використання будівельних матеріалів в господарській діяльності відповідача підтверджується актами списання та виконаних робіт, які описані в підрозділі «В» розділі «Податкові зобов`язання» акту перевірки. Факт оплати за отриманий товар підтверджується платіжними дорученнями. Всі документи додаються до позовної заяви.
Надані суду первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. № 168/704, спричиняли втрату зазначеними документами юридичного статусу первинних документів, судом не виявлено та актом перевірки не встановлено.
Як вбачається з зібраних по справі доказів, позивач на момент здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Авангард Строй Сіті», ТОВ «Інверсбуд Регіон-Сервіс», ТОВ «Монтажтехпром», ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Азимут Груп», ТОВ «Успіх Україна» мав інформацію з ЄДР щодо підтвердження повноважень осіб, які підписували первинні документи від імені вказаних суб`єктів господарювання, виписані ними податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН, позивач пересвідчився у наявності ліцензій на здійснення будівельних робіт у ТОВ «Авангард Строй Сіті», ТОВ «Інверсбуд Регіон-Сервіс», ТОВ «Монтажтехпром», ТОВ «Будкомплект 2006», .
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивач здійснивши господарські операції з ТОВ «Авангард Строй Сіті», ТОВ «Інверсбуд Регіон-Сервіс», ТОВ «Монтажтехпром», ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Азимут Груп», ТОВ «Успіх Україна»  мав всі підстави для включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по операціях з зазначеними контрагентами на підставі належним чином оформлених первинних документів.
Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми ПДВ, віднесені позивачем до податкового кредиту у відповідних звітних періодах, підтверджені податковими накладними, які складені на підставі договорів, видаткових накладних, платіжних документів, відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
На час складання і видачі податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, знаходилися на обліку в контролюючому органі, мали статус платників ПДВ, свідоцтва платників ПДВ не були анульовані на момент укладання і вчинення правочинів, докази, що спростовують ці обставини, відповідачем до суду не надано. Відповідачем також не надано належних доказів щодо визнання недійсними у встановленому законом порядку договорів, укладених між позивачем та його контрагентами. Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов`язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов`язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов`язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. 
Таким чином, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку або допущення порушень податкового законодавства. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.
Щодо обґрунтування висновків Акту перевірки посиланням на допити свідків у кримінальних провадженнях стосовно осіб, які пов`язані з контрагентами позивача, колегія суддів не погоджується з їх належністю як доказів у справі, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Отже, пояснення посадових осіб, засновників контрагентів, зафіксовані в протоколах допиту, є лише одним із засобів доказування в кримінальній справі, однак вони не є належним документом, який встановлює відповідні юридичні факти, тому посилання ГУ ДФС у Харківській області на протоколи допиту свідків не може мати юридичної сили до набрання рішення суду законної сили.
Про наявність вироків суду по відповідних кримінальних провадженнях в Акті перевірки не зазначено, відповідачем суду не повідомлено та судом з Єдиного реєстру судових рішень не встановлено.
Так, Верховний Суд у своїй постанові від 20.03.2018 по справі № 805/10886/13-а (провадження № К/9901/1424/18) зазначає, що за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов`язання. 
Таким чином, вбачається, що контролюючим органом не надано доказів нереальності здійснення господарських операцій з контрагентами позивача, а ті доводи, що наведені в акті перевірки, не є достатніми для притягнення позивача до фінансової відповідальності, оскільки не є належними та допустимими доказами порушення позивачем приписів податкового законодавства.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновків відповідача про завищення податкового кредиту з ПДВ по операціях з ТОВ «Авангард Строй Сіті», ТОВ «Інверсбуд Регіон-Сервіс», ТОВ «Монтажтехпром», ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Азимут Груп», ТОВ «Успіх Україна», що призвело до донарахування податкових зобов`язань з ПДВ на суму 9181210,87 грн, у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення № 0000000020520 від 03.01.2020  в частині основного платежу на суму 9181210,87 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2295302,72 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму  133344,86 грн. та за штрафною санкцією на суму 33336,22 грн. у зв`язку з непідтвердженням використання у господарської діяльності отриманих зі складу та списаних запчастин, колегією суддів встановлено наступне.
В ході проведення перевірки проведено аналіз рахунку « 207» запчастини та встановлено, що підприємство списує з балансу з рах. 207 згідно акту списання № 1 /ЗП від 31.07.2018 р. ТМЦ (запчастини) на суму 666724.38 при придбанні ТМЦ, суми податку були включені до складу податкового кредиту платника податку без підтвердження використання їх у господарській діяльності, а саме без Лімітно-заборної картки на отримання запчастин за формою № ВЗВСГ-2 та без підтвердження Відомості дефектів на ремонт машин за формою № ВЗСГ-6. (перелік запчастин наведений в таблиці на стор. 18 акту перевірки) (т. 1 а.с.55).
З матеріалів справи вбачається, що згідно наданих відомостей дефектів на ремонт транспортних засобів від 30.07.2018 року, вказано вид ремонту: поточний ремонт, в якому фігурує велика кількість матеріалів, а конкретно опис дефектів деталей і вузлів та заміна запчастин, яка привелась, не доведено. Витрати на проведення ТО і таких ремонтів включаються до витрат поточного періоду (п. 15 П(С)БО 7, п. 32 Методрекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну від 30.09.03 р. № 561. далі – Методрекомендації № 561). 
ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» у перевіряємому періоді було здійснено ремонт транспортних засобів, які використовуються в господарській діяльності, а саме: КАМАЗ 55120, КАМАЗ 5520, ГАЗ-53 2444, ГАЗ-53 9358, ГАЗ-53 0238. Даний ремонт був виконаний запасними частинами, які придбавались Позивачем. Факт придбання даних запчастин Відповідачем не оспорюється. Відповідач вважає, що Позивачем не доведений факт списання запчастин для використання у власній господарській діяльності.
Судом першої інстанції встановлено, що факти проведення ремонту та списання запасних частин підтверджуються Відомостями дефектів на ремонт транспортного засобу на кожен транспортний засіб, актом списання № 1/зп від 31.07.2018 р., актами приймання-здачі відремонтованих і реконструйованих (модернізованих) об`єктів на кожен автомобіль, актом № 1/104 тс від 30.09.2018 р. вводу в експлуатацію основних засобів, актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, накладною на внутрішнє переміщення № 6 від 01.07.2018 р.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що дані документи не підтверджують факт ремонту транспортних засобів, ставить під сумнів доцільність проведення ремонту даних засобів та вважає дані операції такими, що не є господарською діяльністю платника податків з наступних підстав.
Як вбачається з акту перевірки відповідачем при дослідженні наданих 21.11.2019 документів встановлено, що згідно наданих відомостей дефектів на ремонт транспортних засобів від 30.07.2018 року, вказано вид ремонту: поточний ремонт, у якому фігурує велика кількість матеріалів, а конкретно опис дефектів деталей і вузлів та заміна запчастин яка привелась не доведено.
Відповідач зазначає у акті, що витрати на проведення ТО і таких ремонтів включаються до витрат поточного періоду (п. 15 П(С)БО 7, п. 32 Методрекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну від 30.09.03 р. №561. далі - Методрекомендації № 561).
Також, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що дефектні акти не містять детального опису причини заміни деталей та вузлів, отже неможливо встановити чому саме позивачем було проведено відповідні ремонтні роботи. 
Колегією суддів з акту перевірки встановлено, що посадові особи ДПС у Харківській області, які склали вказаний акт, встановили порушення в частині витрат на ремонт з посиланням на положення Методрекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну від 30.09.03 р. №561, які не встановлюють обов`язкових до виконання приписів та мають рекомендаційний характер.
Як вбачається з відомостей дефектів на ремонт транспортних засобів (а.с. 238-242), деталі та вузли, що зазначені у відомостях, підлягають заміні у зв`язку із повним зносом зазначених деталей. Вказані відомості містять інформацію, щодо конкретного транспортного засобу (марка, модель, державний номер, інвентарний номер), що підлягає ремонту, тип ремонту – поточний, а також перелік запчастин, які підлягають заміні з причини їх повного зносу, кількість ціна деталей, що підлягають заміні та фактично поставлених на машину, дату постановки, загальну вартість. 
Слід зазначити, що відомості дефектів не мають містити причини необхідності заміни (зносу) дефектних деталей, такою причиною є саме знос деталей. 
Зазначені в відомостях дефектів на ремонт ТЗ запчастини були списані позивачем відповідно до актів списання №1/ЗП від 31.07.2018. 
Перелік запчастин та загальна сума їх вартості співпадають із сумами та переліком, визначеним відомостями, з огляду на що, посилання відповідача на недоведеність доцільності проведення ремонту відповідних транспортних засобів з тих підстав, що конкретний опис дефектів деталей і вузлів та причин заміни запчастин не наведено, не є обґрунтованим та спростовується матеріалами справи. 
Посилання відповідача на той факт, що витрати на поточний ремонт не призводять до збільшення майбутніх економічних вигод від використання основного засобу, а потрібні лише для можливості подальшого використання за призначенням такого основного засобу, не беруться судом до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що поточний ремонт транспортних засобі позивача (заміна відповідних деталей) відбувався у зв`язку із повним зносом відповідних деталей, що унеможливлює їх використання. 
Відтак, посилання відповідача на те, що зміни до: характеристики об`єкта, пов`язані з капітальним ремонтом, реконструкцією та модернізацією, мають бути внесені до технічного паспорта відповідного об`єкта основних засобів, не є обґрунтованими та не враховуються судом, з огляду на те, що доказів здійснення позивачем капітального ремонту автомобілів, пов`язаного з заміною тих деталей та вузлів, які мають ідентифікаційні номери та данні про які відображаються в технічних паспортах, в матеріалах не міститься, відповідачем на підтвердження висновків акту перевірки до суду не надано. 
З огляду на вищенаведене, висновки акту щодо відсутності документального підтвердження факту ремонту транспортних засобів, а також недоцільності проведення ремонту даних засобів, у зв`язку з чим вказані операції не є господарською діяльністю платника податків, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині скасування податкового повідомлення-рішення № 0000000020520 від 03.01.2020, прийнятого Головним управлінням ДПС у Харківській області, в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 133344,86 грн та за штрафними санкціями 33336,22 грн. підлягає задоволенню. 
Щодо збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму  1136211,4 грн. та за штрафною санкцією на суму 284052,85 грн. у зв`язку з непідтвердженням використання у господарської діяльності отриманих зі складу та списаних будівельних матеріалів, колегія суддів зазначає наступне. 
В ході перевірки відповідачем проведено аналіз рахунків « 205» - Будівельні матеріали, « 202» - Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби та встановлено наступне. Підприємство списує з балансу з рах. 205, 202 згідно актів списання товарно-матеріальні (будівельні матеріали та комплектуючі, при придбанні яких суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту платника податку), списання здійснювалось без підтвердження на то первинними документами щодо використання в господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей на суму 5681057,12 грн. 
В акті перевірки зазначено, що Акт списання №205 від 31.07.2018 року (акти приймання-передачі матеріалів №4/205 від 02.04.2018 р., 4/205 від 02.03.2018, 7/205 від 02.04.2018, 8/205 від 02.04.2018  м. Харків), складений у м. Харкові, і, не зрозуміло, як матеріали могли видаватись у м. Харків, якщо склад замовника знаходиться у с. Нажедівка Харківської області. Акти списання будівельних матеріалів не надають можливості визначити на який об`єкт основних засобів було списано відповідні будівельні матеріали.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було укладено договір № 02/04-18 від 03.04.2018 з ТОВ «Авангард строй сіті», відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання з матеріалів замовника виконати будівельно-монтажні  роботи, згідно специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору. Замовник зобов`язується надати підряднику обсяг робіт та матеріали. (т. 5 а.с. 132). 
До вказаного договору було підписано специфікації № 1 від 04.04.2018 та № 2 від 24.04.2018, відповідно до яких було затверджено перелік робіт з будівництва складу сировини, земляні та бетонні роботи, що підлягають виконанню, їх ціна, вартість, та строк виконання. 
На підтвердження виконання вказаних робіт складено акти здачі-приймання робіт. Оплата за виконання робіт підтверджується копіями платіжних доручень. 
В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) № Ск. сир/103 від 01.07.2019 року (т. 6, а.с. 38) за результатами огляду складу сировини за адресою Харківська область, Лозівський район, с. Надеждівка, вул. Механізаторська, 5, відповідно до якого передано нові власні будівельні матеріали: дог. № 02/04-18 від 03.04.2018, Склад сировини – сума 1270557,49 (спец. № 1 сч. 205 сума – 791710,00 і спец. № 2 сч. 205, сума 478825,55 і випр. пров. на суму 21,94. 
Крім того, в матеріалах справи міститься акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) № АФ/103 від 31.10.2018 року (т. 6, а.с. 42) за результатами огляду складу сировини за адресою Харківська область, Лозівський район, с. Надеждівка, вул. Механізаторська, 5, відповідно до якого передано нові будівельно-монтажні роботи по дог. № 02/04-18 від 03.04.2018, Склад сировини – сума 14618419,29 (спец. № 1 сума – 9629303,10 і спец. № 2 сума 4989116,19).
Відтак, з вказаних актів вбачається, що будівельні матеріали згідно актів списання по рах. 205 використані на роботи, визначені відповідно договору № 02/04-18 від 03.04.2018 та специфікацій до них № 1 та № 2 в сумах, що відповідають актам списання (т. 6 а.с. 32-33). 
Зазначений об`єкт  будівництва введено в експлуатацію актами № Ск.сир/103 від 01.07.2019 (т. 6, а.с. 37), АФ/103 від 31.10.2018 року. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем також було укладено договір № 05-18 від 24.05.2018 з ТОВ «Інвестбуд регіон-сервіс», відповідно до умов якого 1. Замовник уповноважує, а Підрядник зобов`язується з матеріалів Замовника або третіх осіб, виконати будівництво твердопаливних котлів, відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною цієї угоди. Замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик, технічне завдання у вигляді проекту, який є невід`ємною частиною цього договору, прийняти від Підрядника завершену роботу та здійснити оплату. (т. 6 а.с. 44). 
До вказаного договору було затверджено специфікації № 1 від 24.05.2018, № 2 від 24.05.2018, № 3 від 24.05.2018, відповідно до яких було затверджено перелік робіт:
- будівництво котлів потужністю 1,5 МВт в кількості 2 штук: виготовлення стін котла та монтаж корпусу топки;
- будівництво котлів потужністю 1,5 МВт в кількості 2 штук: виготовлення дверей, вентиляторів, шнеку, бункерів, димохідної труби, систем сигналізації, пожежогасіння, управління;
- будівництво твердопаливного котла потужністю З МВт в кількості 1(Один),  що підлягає виконанню, їх ціна, вартість, та строк виконання, строк оплати.
На підтвердження виконання вказаних робіт складено акти здачі-приймання робіт. Оплата за виконання робіт підтверджується копіями платіжних доручень. 
В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) № Завод/104 від 31.10.2018 року (т. 6, а.с. 214) за результатами огляду Котлів 1,5 МВт 2 шт., котел ЗМВт 1 шт. за адресою Харківська область, Лозівський район, с. Надеждівка, вул. Механізаторська, 5, відповідно до якого передано нові власні будівельні матеріали: дог. № 05-18 від 24.05.2018, котли 1,5 МВт – 2шт. – сума135142,39, спец. . № 1, 2 сч. 205 сума – 135142,39 та котел 3МВт 1 шт. – сума 780199,27 (спец. № 3 сч. 202 сума 47737,51 і сч. 205 сума 732461,76). 
Крім того, в матеріалах справи міститься акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) № Завод/104 від 31.08.2018 року (т. 6, а.с. 208) за результатами огляду Котлів 1,5 МВт 2 шт., котел ЗМВт 1 шт. за адресою Харківська область, Лозівський район, с. Надеждівка, вул. Механізаторська, 5, відповідно до якого передано нові будівельно-монтажні роботи по дог. № 05-18 від 24.05.2018, котли 1,5 МВт – 2шт. – сума 8737526,28 спец. . № 1 сума – 1616666,68  і спец. № 2 сума – 7120859,60) та котел 3МВт 1 шт. – сума 3625930,00. 
Отже, з вказаних актів підтверджується використання будівельних матеріалів згідно актів списання на роботи, визначені відповідно договору № 05-18 від 24.05.2018 та специфікацій до них № 1, № 2 та № 3 в сумах, що відповідають актам списання (т. 6 а.с. 198-199, 203). 
Зазначені об`єкти будівництва введені в експлуатацію актами № Завод/104 від 31.08.2018 (т. 6, а.с.207), Завод/104 від 31.10.2018 року (т. 6, а.с. 213)
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було укладено договір № 1/120 від 02.01.2019 з ТОВ «МОНТАЖТЕХПРОМ», відповідно до умов якого 1. Замовник уповноважує, а Підрядник зобов`язується з матеріалів Замовника, виконати будівельно-монтажні роботи, відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною цієї угоди. Замовник зобов`язується надати підряднику у будівельний майданчик, матеріали, робочий інвентар та обладнання. 
До вказаного договору було затверджено специфікації № 1 від 02.01.2019, № 2 від 02.01.2019, відповідно до яких було затверджено перелік робіт з:будівництва складу сировини, що підлягає виконанню, їх ціна, вартість, та строк виконання.
На підтвердження виконання вказаних робіт складено акти здачі-приймання робіт. Оплата за виконання робіт підтверджується копіями платіжних доручень. 
В матеріалах справи міститься акт приймання передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) № Ск. сир/103 від 01.07.2019 року (т. 7, а.с. 80) за результатами огляду складу сировини за адресою Харківська область, Лозівський район, с. Надеждівка, вул.. Механізаторська, 5, відповідно до якого передано Нові власні будівельно-монтажні роботи та власні будівельні матеріали:  дог. № 1/120 від 02.01.2019, Склад сировини – сума 8159592,87 (спец. № 1 бмр сума – 375000,00, сч. 205 сума 141912,27 і спец. № 2 бср  сума 4081400,00, сч. 205 сума- 186280,60). 
Відтак, з вказаних актів вбачається, що будівельні матеріали згідно актів списання використані на роботи, визначені відповідно договору № 1/120 від 02.01.2019 та специфікацій до них № 1, № 2 в сумах, що відповідають актам списання.
Зазначений об`єкт будівництва введений в експлуатацію актом № Ск. Сир/103 від 01.07.2019 (т. 7, а.с.79).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було укладено договір № 1/19 від 02.01.2019 з ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006», відповідно до умов якого Замовник уповноважує, а Підрядник зобов`язується з матеріалів Замовника, виконати будівельно-монтажні роботи, відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною цієї угоди. Замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик, матеріали, робочий інвентар та обладнання. 
До вказаного договору було затверджено специфікацію № 1 від 02.01.2019, якою визначено перелік робіт з будівництва складу сировини, що підлягає виконанню, їх ціна, вартість, та строк виконання.
На підтвердження виконання вказаних робіт складено акти здачі-приймання робіт. Оплата за виконання робіт підтверджується копіями платіжних доручень. 
В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) № Ск. сир/103 від 01.07.2019 року (т. 7, а.с. 152) за результатами огляду складу сировини за адресою Харківська область, Лозівський район, с. Надеждівка, вул. Механізаторська, 5, відповідно до якого передано нові будівельно-монтажні роботи та власні будівельні матеріали:  дог. № 1/19 від 02.01.2019, Склад сировини – сума 5302441,62 (спец. № 1 бмр сума – 5086957,88 сч. 205 сума 215483,74). 
Відтак, з вказаних актів вбачається, що будівельні матеріали згідно актів списання використані на роботи, визначені відповідно договору № 1/19 від 02.01.2019 та специфікації до нього № 1 в сумах, що відповідають актам списання.
Зазначений об`єкт будівництва введений в експлуатацію актом № Ск. Сир/103 від 01.07.2019 (т. 7, а.с.151).
Таким чином, колегія суддів зазначає, що з наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що первинними документами в повному обсязі підтверджується списання будівельних матеріалів для використання в господарській діяльності позивача при здійсненні будівельних робіт на об`єкті основних засобів – складі сировини за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Надеждівка, вул. Механізаторська, 5. 
Посилання відповідача на зазначення в актах приймання-передачі матеріалів сторонами місця їх складання – м. Харків, в той час як склад позивача знаходиться в с. Надеждівка Лозівського району Харківської області, не може бути єдиною та належною підставою для висновку про нереальність та непідтвердження списання відповідних будівельних матеріалів саме для використання в господарській діяльності позивача, з огляду на таке. 
Згідно із     статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»     первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Верховний Суд в Постановах у справах 820/6850/15  від 12.06.2018, № 813/3143/16 від 28 липня 2020 року зробив висновок, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки в іншій частині акти приймання-передачі матеріалів містять належну інформацію щодо змісту та обсягу господарської операції, яка належним чином відображена в бухгалтерському обліку позивача, висновок відповідача щодо того, що таке списання здійснювалось без підтвердження на то первинними документами щодо використання в господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей, суд вважає недоведеним відповідачем в ході розгляду справи. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині скасування податкового повідомлення-рішення № 0000000020520 від 03.01.2020 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1136211,4 грн та за штрафними санкціями 284052,85 грн. підлягає задоволенню. 
Відповідно до п. 184.7 ст. 184 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/иослугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.
Відповідно до 189.1. У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, шо склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Згідно абз.«г» гі. 198.5 ст.198 ПКУ - платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарівїїюслуї, необоротних акгивів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Оскільки судом встановлено необґрунтованість висновку відповідача щодо заниження податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість в сумі 1269556,13 грн. (запчастини, будматеріали), у позивача був відсутній обов`язок зареєструвати податкові накладні на вказану суму ПДВ.
Відповідно до положень п. 120-1.1. ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого     статтею 201     цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної  та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до     пункту 198.5  статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до  абзацу одинадцятого  пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Отже, застосування відповідачем штрафу в розмірі 50% від суми заниження податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість, щодо якого в ході розгляду справи не підтверджено висновок відповідача про недоведеність використання у власній господарській діяльності запчастин та будматеріалів, а саме від суми 1269556,13  грн., є обґрунтованим. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення №  0000000030520 від 03.01.2020  в частині застосування штрафу в сумі 634778,13 грн за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 1269556,13 грн. підлягають задоволенню.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача стосовно протиправності податкових-повідомлень рішень від 03.01.2020 № 0000000020520, № 0000000030520, № 0000000010520, колегія суддів вважає за небхідне зазначити наступне. 
Щодо зменшення від`ємного значення на суму 988788,00 грн. та збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 3129951,37 грн. та за штрафною санкцією на суму 535290,84 грн. у зв`язку з не підтвердженням використання у господарської діяльності позивача отриманого зі складу та списаного пального (ПММ).
Судом першої інстанції встановлено, що в ході проведення перевірки, проведено аналіз рахунку «203» - Паливо та встановлено, що підприємством станом на початок перевіряємого періоду на балансі по рахунку 203 обліковувались товарно-матеріальні цінності (палимо-мастильні матеріали) на суму 9132895,15 грн. (перелік матеріалів вказаний в таблиці на стор. 8 акту перевірки). У період з 01.07.2018          р. по 30.06.2019 р. платником податку було придбано та оприбутковано на рах. 203 товарно-матеріальні цінності на суму 10872454,69 грн., що підтверджується згідно бази даних ЄРПН придбання паливо-мастильні матеріали суми податку були включені до складу податкового кредиту платника податку, видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, та оплатою згідно банківських виписок.
У ході проведення перевірки встановлено, що підприємство списує з балансу з рах. 203 товарно-матеріальних цінностей на суму 15649756,98 грн. без підтвердження на то первинними документами, а саме: листів тракториста-машиніста (сільгоспоблік, форма № 67), товарно- транспортних накладних згідно форми № 1 -ТН, дорожніх листів вантажного автомобіля - типова форма № 2 (діюча в межах України).
Відповідач не заперечував факт придбання вказаних палимо-мастильних матеріалів позивачем.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що облік паливо-мастильних матеріалів позивачем ведеться на підставі наступних документів: позивачем ведеться облік палива на рах. 203 «Паливо» по якому ведеться журнал-ордер та оборотно сальдова відомість.
Вищезгадані операції оформлюються у бухгалтерському обліку наступними проводками: Дт 203 «Паливо» Кт 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками»- оприховування палива.
Дт23 «Виробництво» Кт 203 «Паливо» - списання палива.
Також позивачем ведеться книга складського обліку матеріалів ПМП. Яка заповнюється щомісячно в одиницях виміру «л», де «Прибуток» (від кого надійшло) заповнюється у розрізі - «Постачальник», а «Видаток» (кому видано) заповнюється у розрізі - «трактора», «Вантажні автомобілі», «Доставка робочих», «Загальногосподарські», «Завод» та «Теплиця».
Списання ПММ оформлюється Актами списання по найменуванню товару у літрах по кількості, ціні та сумі комісією, у складі директор - ОСОБА_1 головний бухгалтер ОСОБА_2 зав. складом - ОСОБА_3 .
До актів додаються:
Акт виконаних сільськогосподарських робіт по ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» по назвам робіт у розрізі годин і тон.
Акт на списання паливно-мастильних матеріалів у літрах по марках сільськогосподарської техніки та видів виконаних робіт.
Слід зазначити, що Акт на списання паливо-мастильних матеріалів складаються на основі даних Лімітно- заборних карток на одержання ПМП. Лімітно-заборні картки (далі ЛЗК) на одержання ПМП ведуться по складу ПММ матеріально-відповідальною особою. В картці зазначено прізвище, імя та по батькові одержувача, транспортний засіб та його номер. За кожну дату отримання ПММ стоїть особистий підпис отримувача, особистий підпис зав складом відсутній. Картки заповнювались на кожний т/з, але є випадки заведення дві навіть три картки на один транспортний засіб з різними водіями тобто один транспортний засіб заправлявся двічі у день у різних водіїв.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» є сільськогосподарським товаровиробником та займається виробництвом (вирощуванням), збутом сільськогосподарської продукції і питома вага виручки від реалізації продукції власного виробництва та продукції її переробки за 2018 р. склала 75% від загального обсягу виробництва.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2019          р. позивач не витратив жодного літра пального для господарських цілей, позивач зазначає, що в указаний період підприємство обробляло землю, збирало урожай, транспортувало зібраний урожай до складу і т.д. Не можливо вирощувати сільськогосподарську продукцію без витрат пального.
Згідно з визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під -час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Чинним законодавством не встановлено перелік первинних документів, які оформлюються при здійсненні тих чи інших операцій. А відтак господарська операція може опосередковуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить зазначені обов`язкові реквізити та\або відповідає законодавчо установленим вимогам щодо його складення (у разі наявності таких вимог).
З пояснень позивача встановлено, щодо пального, яке видане та обліковане в розрізі автомобілів та техніки, в подальшому облік по напрямкам використання, видам та тривалості робіт позивачем не ведеться. Вказане унеможливлює обґрунтування обсягів списаного пального, занесеного до актів списання.
як вбачається із матеріалів справи, акти на списання паливо-мастильних матеріалів складаються на основі даних Лімітно- заборних карток на одержання ПММ. Лімітно-заборні картки (далі ЛЗК) на одержання ПМП ведуться по складу ПММ матеріально-відповідальною особою. В картці зазначено прізвище, імя та по батькові одержувача, транспортний засіб та його номер. За кожну дату отримання ПММ стоїть особистий підпис отримувача. Картки заповнювались на кожний т/з.
До актів на списання додаються: Акт виконаних сільськогосподарських робіт по ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» по назвам робіт у розрізі годин і тон, в актах виконаних сільськогосподарських робіт відсутній облік використаних паливо-мастильних матеріалів та не зазначено, яким транспортним засобом виконувались дані роботи, без конкретизації полів, акти підписані членами комісії в складі обліковця тракторної бригади, бригадира тракторної бригади та бухгалтера.
Колегія суддів зазначає, що надані суду документи мають необхідні реквізити, та повністю підтверджують обсяг списаних паливно-мастильних матеріалів, оскільки, вище діючим законодавством не передбачено обов`язковість ведення підприємством інших документів, ніж тих, що надані до перевірки та до суду.
Відповідач не одноразово наголошує в акті про відсутність на підприємстві в первинному бухгалтерському обліку Облікових листів праці тракториста-машиніста ( форма № 16 ). 
Слід зазначити, що ця форма містить в собі інформацію про використання ПММ: норму на 1 га., фактичні витрати. Але у відповідальності до п.2.7. Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом М 4 від 24.05.1995р. № 88 документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов’ язкові реквізити підприємства та інформацію про ті, чи інші господарські операції.
З матеріалів справи та пляснень представника позивача, вбачається, що ТОВ «Агрофірма Наірі» розроблені такі бланки, як Акт виконаних сільськогосподарських робіт, де вказуються всі дані про агротехнічні сільськогосподарські роботи, їх об`єм, марка сільськогосподарських агрегатів, Акт на списання паливо-мастильних матеріалів, де відображено кількість ПММ використаних на виконання сільськогосподарських робіт.
На підприємстві на початку року наказом затверджуються норми витрати пального, які визначаються методом хронологічних вимірювань по видах сільськогосподарських робіт, марках техніки, з урахуванням переїзду техніки, з поля на поле. При цьому допускається десяти відсоткове відхилення від норми у зв`язку з погодними умовами, щільності ґрунту, нахилу земельних ділянок тощо.
Тобто всі вище наведені, самостійно виготовлені документи, містять всю інформацію, яка відображається в Обліковому листі тракториста-машиніста, щодо списання ПММ.
Щодо збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 2900971,5 грн. та за штрафною санкцією на суму 725242,88 грн. у зв`язку з непідтвердженням використання у господарської діяльності отриманих зі складу та списаних добрив, колегія суддів зазначає наступне.
В ході проведення перевірки відповідачем проведено аналіз рахунку «208» - Матеріали сільськогосподарського призначення та встановлено, що підприємством списано з балансу з рах. 208 (субрах. 2083 «Ядохімікати та гербіциди» та 2084 «Добрива») товарно-матеріальні цінності (добриво та ядохімікати при придбанні ТМЦ суми податку були включені до складу податкового кредиту платника податку) на суму 18542795,70 грн., без документального підтвердження (лімітно-забірних карток на відпуск добрив та гербицидів та актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин).
Актом перевірки також встановлено, що підприємством ведеться книга складського обліку матеріалів Мін. добрива та пестициди. Яка заповнюється щомісячно у розрізі видів матеріалів в одиницях виміру «тн», «л», «кг», де «Прибуток» (від кого надійшло) заповнюється у розрізі - «Постачальник», а «Видаток» (кому видано) заповнюється в розрізі - «на теплицю», та інші види робіт.
Списання пестицидів та добрив оформлюється разом Актами про використання мінеральних, органічих і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин по місячно по способу застосування та призначення кожної речовини у розрізі культур «га» та по фізичній вазі. До актів додаються накладні на видачу зі складу міндобрива та пистицидів по назвам речовини в «одиницях виміру «тн», «л», «кг», накладні підписані матеріально відповідальними особами у рядках «Здав» та «Прийняв». Видання ядохімікатів та добрив зі складу для внесення у відкритий грунт (поля) та у закритий грунт (теплиці) перелічені у таблиці на стор. 33,34 акту перевірки.
Перевіркою встановлено списання позивачем:
- по рахунку 2083 «Ядохімікати і гербіциди» на загальну суму 4276001,81 грн., з них на теплицю 95624,62 грн. на поля 4180377,19 грн.
- по рахунку 2084 «Добрива» на загальну суму 14264014,86 грн. з них на теплицю 3939534,03 на поля 10324480,83 грн.
Щодо фактичного використання ПММ, ядохімікатів, добрив та гербіцидів у господарській діяльності позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач є сільськогосподарським товаровиробником та займається виробництвом (вирощуванням), збутом сільськогосподарської продукції і питома вага виручки від реалізації продукції власного виробництва та продукції її переробки за 2018 р. склала 75% від загального обсягу виробництва.
Як підтверджується Податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи за 2018 та 2019 роки у користуванні позивача знаходяться земельні ділянки загальною площею: у 2018 р. 3189,57 га; у 2019 р. 3148 га.
Крім того між ТОВ «Агрофірма «Наірі» та ПП «Сардур» 01.04.2018 р. був укладений договір № 01/18-СХ про надання послуг. Відповідно до п. 2.1. даного договору, ТОВ «Агорфірма» «Наірі» зобов`язалась надати ПП «Сардур» наступні сільськогосподарські послуги: боронування озимої пшениці, боронування зябу, підкормка озимої пшениці, культивація, внесення гербіцидів, посів ячменю з вартістю посівного матеріалу, посів соняшнику, міжрядний обробок, збирання ранніх зернових культур, збирання соняшнику, оранка зябу, транспортні роботи, посів озимої пшениці з вартістю посівного матеріалу, дискування, коткування, внесення мін. добрив під основний обробіток з вартістю добрив, оранка парів.
Дані роботи були виконані в повному обсязі, що підтверджується актами прийому-передачі робіт № 01-с/хоз від 14.12.2018 р. та № 2-с/хоз від 14.12.2018 р.
На виконання даного договору технікою, яка належить позивачу та добривами, які куплені позивачем було оброблено 1107 га земельних ділянок.
01.02.2019 р. між тими ж сторонами було укладено договір № 01/19Сх. Відповідно до умов даного договору позивачем у 2019 обули виконані такі ж роботи, що і за договором № 01/18СХ від 01.04.2018 р., що підтверджується актом приймання-передачі робіт № 11/сх від 30.11.2019 р. та № 11/на НЗП від 30.11.2019 р.
На виконання даного договору технікою, яка належить позивачу та добривами, які куплені позивачем було оброблено 917 га земельних ділянок.
Між ТОВ «Агрофірма «Наірі» та ФГ «Агродар-2012» 07.02.2018 р. був укладений договір № 07 про надання послуг. Відповідно до п. 2.1. даного договору, ТОВ «Агорфірма «Наірі» зобов`язалась надати ФГ «Агродар-2012» наступні сільськогосподарські послуги: боронування озимої пшениці, боронування зябу, підкормка озимої пшениці, культивація, внесення гербіцидів, посів ячменю з вартістю посівного матеріалу, посів соняшнику, міжрядний обробок, збирання ранніх зернових культур, збирання соняшнику, оранка зябу, транспортні роботи, посів озимої пшениці з вартістю посівного матеріалу, дискування, коткування, внесення мін. добрив під основний обробіток з вартістю добрив, оранка парів.
Дані роботи були виконані в повному обсязі, що підтверджується актами прийому-передачі робіт № 01-с/хоз від 26.04.2018 р. та№ 2-с/хоз від 15.10.2018 р.
На виконання даного договору технікою, яка належить позивачу та добривами, які куплені позивачем було оброблено 614 га земельних ділянок.
05.02.2019 р. між тими ж сторонами було укладено договір № 05. Відповідно до умов даного договору позивачем у 2019 обули виконані такі ж роботи, що і за договором № 07 від 07,02.2018 р., що підтверджується актом приймання-передачі робіт № 12/сх від 20.12.2019 р. та № 12/ НЗП від 20.11.2019 р.
На виконання даного договору технікою, яка належить позивачу та добривами, які куплені позивачем було оброблено 635 га земельних ділянок.
Для оброблення такого об`єму землі необхідно було використовувати техніку, вдобрювати землю, обробляти ядохімікатами.
Позивач щорічно подає звітність до органів статистики. Дана світність підтверджує наступні факти:
- використання пального підтверджується Звітами про використання та запаси палива;
- кількість засіяних площ сільськогосподарськими культурами підтверджується Звітами про посівні площі сільськогосподарських культур;
- використання добрив та пестицидів підтверджується звітом про використання добрив та пестицидів;
- валові збори сільськогосподарських культур підтверджується звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду;
- реалізація зібраної продукції підтверджується звітом про реалізацію продукції сільськогосподарського виробництва.
Дослідивши зазначені вище правочини за правилами ст. 90 КАС України, колегія суддів зазначає, що правочин укладений між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать   закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.
Таким чином, вищезазначений договір колегія суддів вважає належним та допустимим доказом наявності між позивачем та вказаним контрагентом факту вчинення правочину в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.
Відповідач не надав належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем підприємства-контрагенти були фіктивними, вчиняли порушення в сфері оподаткування, документували безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб`єктів господарювання.
Водночас, реальність виконання вказаних вище господарських зобов`язань, безпосередньо пов`язаних з основною статутною діяльністю позивача, підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.
Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом жодним чином не були доведені його твердження відносно не реальності здійснених господарських операцій, хоча це передбачено п. 56.4. ст. 56 ПК України.
Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Так, контрагенти позивача під час здійснення господарських операцій та складення первинних документів були зареєстрованими суб`єктами підприємницької діяльності та платниками податків, а їхня правосуб`єктність на укладення вищевказаних договорів не була обмежена діючим законодавством чи судовими рішеннями.
Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А тому, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Під час перевірки податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел позивача або його контрагентів на укладення правочинів без наміру створити наслідки, які передбачені ним. Цих доказів не надано і під час судового розгляду справи, що свідчить про необґрунтованість висновків відповідача про фіктивний характер проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Отже, між позивачем та його контрагентами дійсності були виконані вищевказані господарські операції, дії останніх спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися лише в цілях заниження об`єкта оподаткування, несплати податків.
Тобто, внаслідок проведення таких операцій платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, і не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок неправильного формування податкового кредиту та валових витрат, відшкодування з державного бюджету ПДВ тощо.
Колегія суддів звертає увагу,  що наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а отже безпідставним є і посилання контролюючого органу на складення товарно-транспортних накладних з порушенням Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363.
Отже, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди позивачем наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, що здійснити вищевказаний об`єм робіт без витрат пального та добрив неможливо.
Щодо нарахування штрафу в сумі 3650239,50 грн за відсутність реєстрації податкових накладних розрахунків коригування на суму ПДВ 7300479,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень п. 120-1.1. ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Отже, застосування відповідачем штрафу в розмірі 50% від суми заниження податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість, на які позивачем не виписано та не зареєстровано податкові накладні, а саме в сумі 6030922,87 грн., є обґрунтованим.
З огляду на це, в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення- рішення № 0000000030520 від 03.01.2020 в частині застосування штрафу в сумі 3015461,44 грн за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 6030922,87 грн. суд відмовив.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про обґрунтованість висновку відповідача щодо заниження податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість в сумі 6030922,87 грн. (пальне, добрива, ядохімікати) і що у позивача був наявний обов`язок зареєструвати податкові накладні на вказану суму ПДВ.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № 0000000030520 від 03.01.2020 в частині застосування штрафу в сумі 3015461,44 грн за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 6030922,87 грн.
Щодо нарахування штрафних санкцій за платежем Акцизний податок на пальне в сумі 1420950,95 грн., колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з акту перевірки, податковим органом встановлено, що ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» без підтвердження належними первинними документами списує з балансу паливо на суму 148289950,95 грн. у невідомому напрямку - відбувається фактично його реалізація.
Абзацом другим підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, шо реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.
Відповідно до пункту 49.21 статті 49 ПК України платники, визначені підпунктом 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу, а також платники, які мають діючі (у тому числі призупинені) ліцензії на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством, зобов`язані за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації незалежно від того, чи провадили такі платники господарську діяльність у звітному періоді.
Підпунктом 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України платниками акцизного податку є, зокрема, особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.
В ході розгляду справи встановлено, фактів реалізації (передачі) пального третім особам актом перевірки не встановлено, в ході судового розгляду відповідачем не доведено. Крім того, сам відповідач вважає таку реалізацію умовною. 
З аналізу положень 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України платником податку є особа яка реалізує пальне, тобто здійснює фактичну, а не умовну його реалізацію. 
На підставі викладеного, припущення податкового органу щодо можливої реалізації пального позивачем не є обґрунтованою підставою нарахування штрафних санкцій за платежем Акцизний податок на пальне, отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № 0000000040520 від 03.01.2020, прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області, відповідно до якого ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» було нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем акцизний податок на пальне в сумі 14208950,95 грн., є необґрунтованим та підлягає скасуванню в повному обсязі.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень від 03.01.2020 № 0000000020520, № 0000000030520, № 0000000010520, зробив невірні висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року по справі № 520/705/2020 в частині відмовлених позовних вимог, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ" задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року по справі № 520/705/2020 скасувати в частині відмовлених позовних вимог.
Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення від 03.01.2020 № 0000000020520, № 0000000030520, № 0000000010520. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року по справі № 520/705/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  22.12.2020 року