Постанова 
 
Іменем України 
3 грудня 2020 року
м. Київ
справа №  760/30219/19
провадження №  51-3085км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
при секретарі                     ОСОБА_4 ,
за участю прокурора       ОСОБА_5 ,
засудженого                      ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника – адвоката   ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 4 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                           № 12019100090008933, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297, ст. 70, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, звільненого у зв`язку з відбуттям покарання 6 травня                           2019 року,  
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 4 березня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.  
 
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у житло. 
Так, ОСОБА_6 6 вересня 2019 року близько 20:50 по балконах піднявся на третій поверх будинку АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження віконного скла вдерся до квартири АДРЕСА_4 , звідки намагався викрасти ноутбук «Acer» і парфуми «DG» потерпілої ОСОБА_8 на суму 6000 грн, проте своїх злочинних дій не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був виявлений мешканкою квартири, і втік. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
 
Вимоги касаційних скарг і узгоджені доводи осіб, які їх подали
 
Захисник – адвокат  ОСОБА_7 у касаційній скарзі зі змінами до неї, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що суд першої інстанції усупереч вимогам ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), не з`ясувавши, чи правильно ОСОБА_6 розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення та чи не оспорює він фактичних обставин вчиненого, а також не переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, ухвалив  спрощений порядок розгляду кримінального провадження. Вказує, що насправді його підзахисний не визнавав своєї вини у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у житло. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на його доводи щодо незаконності судового розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК, і залишив апеляційну скаргу без задоволення, належним чином не мотивувавши свого рішення. 

 

Позиції учасників судового провадження
 
Засуджений ОСОБА_6 у режимі відеоконференції підтримав касаційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити, скасувавши судові рішення щодо нього та призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню, просив вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 4 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року щодо                     ОСОБА_6 залишити без зміни.
 
Мотиви Суду
 
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
У мотивувальній частині обвинувального вироку відповідно до вимог п. 2 ч. 3                    ст. 374 КПК мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. 
Частиною 3 ст. 349 КПК передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Наведених вимог закону суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 374 КПК навів у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК суд обґрунтував вирок на тих доказах, які було розглянуто в судовому засіданні.
Із матеріалів справи вбачається, що після оголошення в судовому засіданні прокурором обвинувального акта  ОСОБА_6 підтвердив зрозумілість пред`явленого обвинувачення. І самевід такого обвинувачення вінвисловив бажання захищатися в суді самостійно. 
Так, у судовому засіданні ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в пред`явленому обвинуваченні у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, та підтвердив обставини вчиненого нимправопорушення, які викладено в обвинувальному акті, вказавши, що всі обставини було встановлено правильно.  ОСОБА_6 визнав, що дійсно, будучи напідпитку, через вікно вдерся до квартири ОСОБА_8  з метою крадіжки, проте задумане не зміг довести до кінця.
Також, як видно з матеріалів провадження, суд допитав потерпілу ОСОБА_8 . Остання суду показала, що 6 вересня 2019 року, повернувшись додому, побачила у квартирі ОСОБА_6 , який тут же втік, після чого вона виявила ноутбук і парфуми не на звичних місцях, а в пакеті на холодильнику.
Як слідує з аудіо запису судового провадження, суд на виконання вимог ч. 3                             ст. 349 КПК з`ясував у ОСОБА_6 , чи правильно той розуміє суть пред`явленого обвинувачення, з`ясував думку учасників судового провадження стосовно недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, переконався у добровільності такої позиції учасників судового провадження і правильності розуміння ними змісту цих обставин та роз`яснив їм про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку. На спрощений порядок розгляду кримінального провадження погодилися як сторона обвинувачення, так і сам обвинувачений. 
Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі захисника, про те, що суд ухвалив спрощений порядок розгляду кримінального провадження без з`ясування думки обвинуваченого, чи правильно він розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення і чи добровільною є його позиція, не знайшли свого підтвердження.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК, а також принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Що стосується апеляційного розгляду, то його також проведено з дотриманням положень кримінального процесуального закону.
Апеляційний суд ретельно перевірив твердження адвоката ОСОБА_7 про                             істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону (а саме ч. 3 ст. 349 КПК), суворість призначеного ОСОБА_6 покарання та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування ст. 75 КК) і дав мотивовану відповідь на всі доводи апеляційної скарги, зазначивши, на яких підставах її визнано необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Суд не має підстав вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що суперечать нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. З урахуванням наведеного касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
 
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 4 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника – адвоката  ОСОБА_7 – без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                      ОСОБА_3