ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 жовтня 2020 року           справа №360/1836/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі  № 360/1836/20 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова)   за позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління Національної поліції в Луганській області про  зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                               ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУ НП), в якій просив: стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 286430,88 грн. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: стягнув з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1  середній заробіток за період: 27 грудня 2017 року по 24 березня 2020 року затримки виплати грошового забезпечення при звільненні в розмірі 286430 гривень 88 копійок; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області  на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2102,00  гривні 00 копійок. 
Відповідач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким залишити відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Окрім того, вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. В обґрунтування скарги зазначено, що виплата проведена 24.03.2020 не є виплатою, яка належала позивачу при звільненні зі служби в поліції, або виплатою, присудженою судовими рішеннями позивачу на яку він мав право при звільненні зі служби в поліції, а виступає відповідальністю роботодавця за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку в році звільнення відпустки, винагороди за участь в антитерористичній операції за грудень 2017 році, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та компенсації утриманого військового збору, отже, на правовідносини не поширюється положення трудового законодавства, зокрема, ст..116. 117 КЗпПУ. При розрахунку розміру середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати істотність суми, підстави тривалої невиплати сум. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції України. На підставі наказу ГУНП в Луганській області від 19.12.2017 № 885 о/с позивача звільнено зі служби в Національній поліції з 26.12.2017 за пунктом 7 частини 1 статті77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) (а.с. 13).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 360/4485/19 задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні; стягнув з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 22410 гривень 24 копійки з відрахуванням законодавчо встановлених податків та зборів.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 абзац 3 резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 змінено в частині розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення, а саме: зазначивши  замість "в сумі 22410 гривень 24 коп." слова і цифри "в сумі 22060,08 грн." (а.с. 15-24).
Виплата середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 27 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 18414,56 гривень, здійснена позивачу 24.03.2020. Вказане підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с.11).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправні дії щодо несвоєчасної виплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, чим порушив права позивача. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців (частина 1 статті 2 Закону № 108/95-ВР).
Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону № 108/95-ВР).
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина 3 статті 2 Закону № 108/95-ВР).
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. 
Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року затверджений Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260),
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.
Пунктом 15 розділу І Порядку передбачено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Згідно з пунктом 23 розділу І Порядку № 260 встановлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку № 260 у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції фінансовий підрозділ зобов`язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.
Матеріали справи свідчать, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 360/4485/19 задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні; стягнув з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 22410 гривень 24 копійки з відрахуванням законодавчо встановлених податків та зборів.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 абзац 3 резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 змінено в частині розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення, а саме: зазначивши  замість "в сумі 22410 гривень 24 коп." слова і цифри "в сумі 22060,08 грн." (а.с. 15-24).
Судами було встановлено, що повністю остаточний розрахунок з позивачем проведено не в день звільнення - 26.12.2017, а через 64 дні - 28.02.2018 (30 січня 2018 року на картковий рахунок позивача зараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2197,74 грн., винагороду за участь в АТО за грудень 2017 року - 190,65 грн., вихідну допомогу при звільнені 23580,93 грн., 28 лютого 2018 року на картковий рахунок позивача зараховано компенсацію з військового податку в сумі 860,32 грн). З огляду на зазначене, судами було стягнуто середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.12.2017 по 27.02.2018 в розмірі  22060, 08 грн.
Отже, зазначеними судовими рішення було встановлено та не заперечується сторонами, що остаточний розрахунок з позивачем щодо виплати всіх належних йому сум проведено 28.02.2018.
На виконання вищезазначених рішень відповідачем 24.03.2020здійснено виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 18414,56 гривень. 
Таким чином, відповідачем 24.03.2020, на виконання рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 з урахуванням змін внесених постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020  у справі № 360/4485/19, були сплачено позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
При цьому, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.
Відповідно до правової позиції Верховний Суд в постанові від 05 квітня 2018 року у справі №805/2944/16-а зазначив, що до «належних звільненому працівникові сум» відноситься заборгованість із заробітної плати, компенсація коштів за невикористану відпустку та інші кошти, права та обов`язки, які виникли у робітника та роботодавця під час існування трудових відносин. Середній заробіток за час затримки розрахунку за своєю суттю не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, що нараховується в розмірі середнього заробітку.
Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку не відноситься до сум, належних працівникові при звільненні та є компенсаційною виплатою, а нормами діючого законодавства не передбачено виплату середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум працівникові при його звільненні.
Матеріали справи свідчать, що питання стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення по день фактичного розрахунку вирішено рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 360/4485/19, на виконання якого сплачені 24.03.2020 кошти в сумі 18414,56 грн. 
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 360/4485/19, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення по день фактичного розрахунку за період за період з 27 грудня 2017 року  в сумі 286430,88 грн., задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до викладеного, у зв`язку з невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі  № 360/1836/20 - задовольнити. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі  № 360/1836/20 - скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 286430,88 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 21 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                         А.А. Блохін

Судді:                                                                                            І.В. Сіваченко

                                                                                                     Т.Г. Гаврищук