ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 752/10432/19                                        Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                        Мазур Ю.Ю.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від   10 лютого 2020 року (розглянута у порядку спрощеного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат(далі - відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача відповідно до рішення управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.07.2018 року та 24.07.2018 року доплатити недоотримані кошти.
Свої вимоги мотивує тим, що позивач є ліквідатором аварії на ЧАЕС інвалід ІІ групи, І категорії. Захворювання пов`язане із Чорнобильською катастрофою. Проте позивач зазначила, що їй не виплачують доплату за шкоду заподіяну здоров`ю (одноразова компенсація за шкоду заподіяну здоров`ю).
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від   10 лютого 2020 року позовну заяву задоволено частково.
Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відповідно до рішень Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.07.2018 року та від 24.07.2018 року, а саме на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 року, нарахувати одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати, із урахуванням розмірі мінімальної заробітної плати за 2017 рік. Мінімальна заробітна плата у 2017 році складає 3200 грн. 3200 грн х 45 = 144000 грн. з урахуванням проведених виплат, доплатити недоотримані позивачем кошти.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2012, задоволено позов ОСОБА_1 . Постановлено визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2011, як інваліду 2 групи 1 категорії аварії на Чорнобильській АЕС. Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2011, з урахуванням попередніх виплат. Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2011, з урахуванням попередніх виплат.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2017, було зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві у повному обсязі виконати постанову Голосіївського районного суду м. Києві від 29.11.2011 № 2-а-4062/11.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Голосіївського районного суду м. Києві від 12.07.2017 у справі № 752/9847/17 залишено без задоволення, а постанову   Голосіївського районного суду м. Києві від 12.07.2017 у справі № 752/9847/17, без змін.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2018, у задоволенні скарги Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Голосіївського районного суду м. Києві, третя особа стягувач ОСОБА_1 , третя особа Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, на постанову про відкриття виконавчого провадження - відмовлено.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
За правилами ч. 1   ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно із ч. 2   ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», встановлено гарантії держави стосовно виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.
Кабінетом Міністрів України з метою реалізації п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону Країни «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» прийнято постанову від 03.09.2014 № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».
Управлінням державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в м. Києві на виконання Порядку було надіслано Повідомлення про прийняття до обліку рішення виконання якого гарантується державою від 23.10.2014 № 551/804-31.
На виконання зазначеного повідомлення, на підставі рішення Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Центром було надано довідку про розрахункову суму до виплати за рішенням суду. Згідно платіжного доручення Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві від 01.06.2017 заборгованість по судовій справі № 2-а-4062/11 погашена, постанова Голосіївського районного суду м. Києві від 29.11.2011, є виконаною.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Голосіївського районного суду м. Києві від 09.07.2018 та від 24.07.2018 зазначено, що на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017, нарахувати одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати, із урахуванням розмірі мінімальної заробітної плати за 2017 рік. Мінімальна заробітна плата у 2017 році складає 3200 грн. 3200 грн х 45 = 144000 грн з урахуванням проведених виплат.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії - інвалідам 2 групи виплачується в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, (п. 7 ст. 48).
У відповідності до ст. 71 Закону, дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (права про соціальні гарантії громадян), Конституційний Суд України встановив, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19,ч. 1 ст. 68 Конституції України, вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 р., Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії(переглянутої) 1996 р. держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», громадяни, здоров`ю та майну яких завдано шкоди, зумовленої негативним впливом іонізуючого випромінювання під час використання ядерної енергії, мають право на її відшкодування в повному обсязі відповідно до законодавства.
Згідно ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Як вбачається з матеріалів справи боржник належним чином рішення судів «здійснити нарахування одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат визначаючи розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати» не виконав, та виплатив стягувачу значно меншу грошову суму.
Відповідно до   ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно із п. п. 1, 2 ч. 3   ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.
Крім того, відповідно до ч. 1   ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією України   та Законами України.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.      
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від   10 лютого 2020 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                          М.І. Кобаль