ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року	Львів	Справа № 140/6476/20 пров. № А/857/10949/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання – Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Андрусенко О.О., м. Луцьк) у справі № 140/6476/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:          

04 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в якому просив визнати протиправним рішення оформлене за номером №2357-2012/Ш-02/8-0300/20 від 07.04.2020 про відмову у зарахуванні трудового стажу для оформлення пенсії за віком. Зобов`язати зарахувати до трудового стажу роботу на підприємстві “Каштан” за період з 16.03.1992 по 08.09.1993, що становить - 1 рік 5 місяців 24 дні та роботу в колгоспі ім. Суворова за період з 20.02.1979 по 20.11.1980, що становить - 1 рік 8 місяців і 28 днів.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.4  ст.229 КАС України  за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції встановив, що 28.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Ковельського об`єднаного управління ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.42).
Листом Ковельське об`єднане управління ПФУ повідомило позивача, що згідно поданих ним документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 11 місяців 2 дні. Крім того вказано, що оскільки в записах трудової книжки за період роботи в колгоспах ім. Суворова та “Красный октябрь” відсутні відомості про членство в кoлгocпi, встановлений мінімум трудової участі та кількість вироблених ним трудоднів (людино-днів), враховувати стаж за записами трудової книжки немає пiдcтaв. Зa період роботи в колгоспі ім. Суворова, на  підставі довідки № 2 від 18.06.2018, виданої CBK “Датинський” (правонаступник колгоспу ім. Суворова), та архівної довідки № 669/01.22 від 13.08.2018, виданої Державним архівом Волинської області, враховано стаж тривалістю 6 місяців 3 дні — зa фактичною тривалістю вироблених ним трудоднів. За період роботи в колгоспі “Красный октябрь”, на підставі архівні довідки № 1272 від 04.10.2018, виданої архівним відділом адміністрації Рассказовського району Тамбовської області, враховано стаж тривалістю 2 місяці — за фактичною тривалістю з врахуванням вироблених ним трудоднів.
При проведенні правової оцінки наданих документів відповідачем було встановлено, що підприємством “Каштан” в трудову книжку внесено записи № 21, 22. Згідно запису № 21, підприємством “Каштан” 16.03.1992 позивача зараховано на курси підвищення кваліфікації відривом виробництва. Згідно запису № 22, 08.09.1993 позивача звільнено зa власним бажанням. Таким чином, з записів трудової книжки неможливо визначити, чи належить підприємство до навчальних закладів, a також встановити, чи позивач в цей період навчався, чи працював. Враховуючи те, що  внесені підприємством “Каштан” записи № 21, 22 не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, інших документів щодо підтвердження роботи або навчання за вказаний період позивачем не надано, документи з особового складу підприємства “Каштан” в архіві відсутні, для зарахування періоду з 16.03.1992 по 08.09.1993 до стажу немає підстав (а.с.5-6). 
16.03.2020 ОСОБА_1 звернувся в ГУ ПФУ у Волинській області з заявою, у якій просив зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії період роботи в підприємстві “Каштан” на підставі показань свідків, та весь період роботи в колгоспі ім. Суворова з 20.02.1979 по 20.11.1980 (а.с.49-51).
Листом від 07.04.2020 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача, що оскільки записи трудової книжки про навчання (роботу) на підприємстві “Каштан” проведені з порушенням вимог чинного законодавства та уточнюючих документів надано не було, зарахувати до страхового стажу період з 16.03.1992 по 08.09.1993 немає підстав. Крім того вказано, що оскільки в записах трудової книжки за період роботи в колгоспі ім. Суворова відсутні відомості про членство, встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих ним трудоднів (людино-днів), врахувати стаж за записами трудової книжки немає підстав. З урахуванням довідки №2 від 18.06.2018, виданої СВК “Датинський” (правонаступник колгоспу ім. Суворова), та архівної довідки №669/01.22 від 13.08.2018, виданої Державним архівом Волинської області, враховано стаж за фактичною тривалістю 6 місяців 3 дні, що відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.52-54).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 вказаних Основних положень регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу. Трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особою та печаткою (пункт 6).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13).
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1, пункту 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно пункту 5  Постанови №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.
З трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 ОСОБА_1 видно, що з 20.02.1979 по 20.11.1980 працював в колгоспі ім. Суворова. Дані обставини також підтверджуються довідкою, виданою ліквідаційною комісією СВК Датинський (правонаступник колгоспу і. Суворова) (а.с.14) та довідкою голови правління колгоспу (а.с.15).
Однак, у трудовій книжці позивача не зазначено кількості відпрацьованих трудо-днів (або людино-днів) за період з 1979 року по 1980 рік.
Як видно з відомостів про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, ОСОБА_1 у 1979 відпрацював 73 трудоднів, а у 1980  - 82 трудодні, при встановленому мінімумі – 180 трудоднів (а.с.90).
Згідно архівної довідки Державного архіву Волинської області від 13.08.2018 №669/01.22 по протоколах зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Суворова с. Датинь Ратнівського району встановлено, що ОСОБА_1 не зараховано до трудового стажу 1979 рік. Також вказано, що у протоколі зборів уповноважених членів колгоспу ім. Суворова с. Датинь Ратнівського району від 18.02.1981 №1 є рішення про незарахування до трудового стажу колгоспника 1980 року (а.с.88). 
Таким чином, враховуючи те, що позивачем у 1979 та у 1980 роках не відпрацьовано необхідний мінімум трудоднів, тому відповідачем правомірно зараховано стаж за фактичною тривалістю вироблених трудоднів, а саме 6 місяців 3 дні.
З трудової книжки ОСОБА_1 видно, що позивач 16.03.1992 зарахований на курси підвищення кваліфікації з відривом виробництва у підприємство “Каштан”. У свою чергу, 08.09.1993 позивач був звільнений з даного підприємства за власним бажанням.
Судом першої інстанції встановлено, що підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до стажу роботи стало те, що записи про навчання (роботу) в підприємстві “Каштан” внесені з порушенням вимог чинного законодавства. Представник відповідача вказує, що відомості про прийняття на роботу в дане підприємство відсутні. Із записів трудової книжки не можливо визначити чи належить дане підприємство до навчальних закладів, а також встановити чи позивач у вказаний період навчався чи працював.
Суд апеляційної інстанції з матеріалів справи встановив, що жодних документів на підтвердження даного періоду роботи немає, оскільки згідно з архівної довідки Комунальної установи Луцький міський трудовий архів від 30.07.2018 №109/1-12, документів з особового складу підприємства “Каштан” на зберігання в Луцький міський трудовий архів не надходили (а.с.7).
За відсутності  документів  про  наявний  стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з  воєнними  діями,  стихійним лихом, аваріями,  катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж  роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі  колгоспі) або в одній системі (пункт 17 Порядку 637).
За  відсутності документів  про  наявний  стаж  роботи  і неможливості одержання їх        внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших  причин,  ніж ті,  що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не  менше   двох свідків, які  б  знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі,  організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час,  стосовно якого вони  підтверджують  роботу заявника (пункт 18 Порядку 637).
Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи (частина перша статті 91 КАС України).
З матеріалів справи суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем було подано заяву про виклик свідків, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працювали разом з ним на підприємстві “Каштан”. Разом з тим, свідок ОСОБА_2 у судове засідання не прибув та подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, подав до суду заяву, у якій повідомив, що підтверджує факт того, що ОСОБА_1 дійсно працював (не навчався) на підприємстві “Каштан” (а.с.67). 
Однак, судом першої інстанції не було взято до уваги заяву ОСОБА_2 , оскільки дана особа у судовому засіданні не допитувалася та не попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому заява ОСОБА_2 про підтвердження певного періоду роботи  позивача на підприємстві “Каштан” не є належним доказом в розумінні положень КАС України. 
Свідок ОСОБА_3 підтвердив факт роботи позивача на підприємстві “Каштан” у період з 16.03.1992 по 18.09.1993, який з 23.03.1992 по 26.01.1995 також працював на даному підприємстві, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.11).
Позивачем було подано заяву про виклик свідка, а саме ОСОБА_4 .
Судом першої інстанції з показів ОСОБА_4 встановлено, що певний проміжок часу працював на підприємстві “Каштан” разом з позивачем. Згідно з записами трудової книжки ОСОБА_4 , а саме запис №19, він 01.09.1992 був зарахований на курси підвищення кваліфікації з відривом від виробництва, у свою чергу 15.09.1992 ОСОБА_4 прийнято на роботу в кооператив “Томік” (запис №20) (а.с.94-95). Враховуючи вищевказане, показання свідка ОСОБА_4 не були взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки спірним періодом роботи (навчання) позивача є період з 16.03.1992 по 18.09.1993, тоді як ОСОБА_4 працював (навчався) на даному підприємстві лише 14 днів - у період з 01.09.1992 по 15.09.1992.
З матеріалів справи встановлено, а саме з листа Луцького відділу поліції ГУ НП у Волинській області від 28.02.2019 №3/1081/58/04-19, на звернення ОСОБА_1 з приводу встановлення місця знаходження підприємства “Каштан” у місті Луцьку, повідомив останнього, що згідно з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в місті Луцьку здійснює свою господарську діяльність лише одна юридична особа з назвою “Каштан”, а саме ТзОВ “Торговий дім “Каштан”, засноване у 2000 році. У свою чергу, керівник ТзОВ “Торговий дім “Каштан” ОСОБА_5 повідомила, що дане товариство ніколи раніше не мало назву  підприємство “Каштан”, а особа з анкетними даними ОСОБА_1 ніколи не працювала у ТзОВ “Торговий дім “Каштан” (а.с.9).
Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, відмовляючи у зарахуванні до трудового стажу позивача роботу на підприємстві “Каштан” за період з 16.03.1992 по 08.09.1993 та роботу в колгоспі ім. Суворова за період з 20.02.1979 по 20.11.1980 (тривалістю 1 рік 8 місяців 28 днів), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами і підзаконними нормативно-правовими актами. Також, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність своїх дій щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача роботу на підприємстві “Каштан” за період з 16.03.1992 по 08.09.1993 та роботу в колгоспі ім. Суворова за період з 20.02.1979 по 20.11.1980 (тривалістю 1 рік 8 місяців 28 днів).
Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
          
                                                  П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі № 140/6476/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.