ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-355/2002                Головуючий суддя І інстанції Ковальов М.Д.
Провадження № 22-ц/818/1011/20        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності на земельну ділянку
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року                                                         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 березня 2002 року, ухвалене у складі судді Ковальова Н.Д., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новоможарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області про визнання права власності а земельну ділянку (пай),
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2001 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку (пай). 
Посилаючись на те, що його мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя була внесена до списку осіб КСП «Заповіт Леніна» які мають право на отримання земельного сертифікату, відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель» та мала право на нього. Проте за життя сертифікат їй не було надано. Зазначає, що оскільки він є спадкоємцем після смерті матери, має право на спадщину земельної ділянки (паю).
Рішенням Зачепилівського районного суду м.Харкова від 07 березня 2002 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай), яка належала померлій ОСОБА_3 . 
Зобов`язано Новомажарівську сільську раду Зачепилівського району Харківської області підготувати документи на отримання земельного сертифікату на земельну частку (пай) на ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування скарги зазначає, що не була залучена до участі у справі, вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовилися від своїх спадкових прав на її користь, про що склали відповідні заяви. Зазначає, що після смерті матері вона оформила право власності на будинок, про наявність будь-якого іншого майна після смерті матері їй відомо не було. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті стало відомо, що він є власником двох земельних ділянок, які за життя належали її матері.
Вказує, що її матір за життя працювала та була членом сільськогосподарського виробничого колективу «Заповіт Леніна» Зачепилівського району Харківської області, померлий ОСОБА_2 ніколи не був членом сільськогосподарського підприємства та не міг отримати земельні ділянки в якості земельних часток (паїв) з подальшим переоформленням їх у власність.
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що є інші спадкоємці за законом на земельну частку (пай), що належали померлій ОСОБА_3 , та що ОСОБА_2 відмовився від спадщини на користь своєї сестри.
Позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року залучено ОСОБА_5 якості правонаступника ОСОБА_2 до участі у справі.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 – мати ОСОБА_2 , внаслідок чого відкрилася спадщина.
За життя ОСОБА_3 була членом КСП «Заповіт Леніна», який знаходиться на території Новомажаровської сільської ради, та була внесена до списків осіб КСП «Заповіт Леніна», які мають право на отримання земельного сертифікату, що передбачено Указом Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель…» на право колективної власності на землю» та має право на нього.
Проте за життя зазначений сертифікат ОСОБА_3 не надавався.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем після матері, має право на спадок у вигляді земельної частки (паю), на який за життя мала право його мати ОСОБА_3 .
Проте погодитись з таким висновком суду не можна.
Станом на день відкриття спадщини діяв ЦК УРСР, ст. 529 якого передбачено, що позивач ОСОБА_2 , як син спадкодавця, та апелянт ОСОБА_1 – донька спадкодавця, за відсутності у даному випадку заповіту, - законом є спадкоємцями першої черги.
Відповідно до ст.548 ЦК УРСР передбачалось, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не  допускається  прийняття  спадщини    під    умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР передбачались дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння 
спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем 
відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 
шести місяців з дня відкриття спадщини.
Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку 
неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою 
згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для 
прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
       Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Однак, всупереч згаданій нормі ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував коло спадкоємців, які відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР прийняли спадщину.
Як вбачається зі спадкової справи №119/1999, ОСОБА_1 , на відміну від ОСОБА_2 прийняла спадщину (а.с. 142-153). 
       Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. ( частина 1 та 2 статті 11 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції)). 
Статтею 119 ЦПК України ( в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції ) встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати  відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц).
       Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача ( частина перша статті 33 ЦПК України (в редакції яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції).
З матеріалів спадкової справи, яка надана до суду апеляційної інстанції, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , була заведена спадкова справа №119/1999 (а.с.142-153).
Згідно з заявами ОСОБА_6 – доньки померлої, ОСОБА_4 – доньки померлої відмовились від спадщини після смерті матері на користь дочки померлої ОСОБА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 09.12.1999 року ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері
Згідно з копією довідки Новомжарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області ОСОБА_3 проживала в с.Новопекельне була зареєстрована в особистому житловому будинку з 1971 року по день смерті. (а.с. 150).
Під час апеляційного перегляду встановлено, що у ОСОБА_3 за життя були ще діти, що підтверджує наявність інших спадкоємців після її смерті.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті матері.
Також судом першої інстанції до участі у справі не були залучена інша спадкоємець – ОСОБА_1 .
Таким чином суд першої інстанції, не встановивши коло осіб спадкоємців, усупереч вимог ст.ст.10,11, 60, 130, 158, 179, 212-215 ЦПК України (в редакції що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) постановив рішення за участю лише позивача, не встановивши коло осіб, які, з огляду на предмет спору, мають брати участь у справі, постановив рішення на припущеннях про те, що позивач прийняв спадщину .
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки суд апеляційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 365, 367, 374 ЦПК України встановивши, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, має право залучити таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та не має права на стадії апеляційного розгляду замінити належних відповідачів у справі, як і не має повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд, судова колегія приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 березня 2002 року скасувати, ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_5 до Новоможарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                                 В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                         І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець