ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 листопада 2020 року

м.Харків

справа № 643/6194/20

провадження № 22-ц/818/4301/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на  рішення Московського  районного суду м. Харкова від 25  червня 2020 року, постановлене у порядку спрощеного позовного провадження під головуванням судді Букреєвої І.А., в залі суду в місті Харків, -
в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 59 860,85 грн.
Рішенням Московського  районного суду м. Харкова від 25  червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у сумі 59 860,85 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що на дату дорожньо-транспортної пригоди (27.05.2017 року) він мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Поліс №АК/435548, виданий ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз» строк дії з 21.03.2017 року по 20.03.2018 року включно.  ОСОБА_1 вважає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України безпідставно здійснило виплату страхового відшкодування, оскільки відсутність у базі даних МТСБ України відомостей про поліс №АК/435548, - не свідчить про недійсність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Моторне (транспортне) страхове бюро України надало відзив на апеляційну скаргу, просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на праві зворотної вимоги (регресу) Моторне (транспортне) страхове бюро України має право на відшкодування суми коштів страхового відшкодування, які підлягають стягненню з відповідача, як з винної особи у ДТП, з урахуванням того, що на дату вчинення ДТП відповідач - водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 17 липня 2017 року в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «BMW 735i», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак « НОМЕР_2 ». 
Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Hyundai Elantra», державний номерний знак « НОМЕР_2 », отримав механічні пошкодження. 
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2017 року винними у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнані водій ОСОБА_1 та водій ОСОБА_2 ( а.с.5).
Згідно звіту № 940 від 02 жовтня 2017 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, які підлягають заміні автомобілю «Hyundai Elantra», державний номерний знак « НОМЕР_2 », пошкодженого при ДТП 17 липня 2017 року без урахування ПДВ складає 464 720,26 грн. Ринкова вартість автомобіля до настання пошкоджень складає 225 106,50 грн. (а.с.12-30).
Відповідно до Розрахунку вартості КТЗ марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак « НОМЕР_2 », після ДТП та розміру регламентної виплати та зобов`язуючих пропозицій встановлено, що вартість транспортного засобу «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_2 », після ДТП становить 106 876 грн.
Таким чином розмір регламентної виплати становить 118 230,50 грн. (225 106,50 грн. - 106 876 грн.) (а.с.60).
З урахуванням того, що винними у ДТП визнані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розмір регламентної виплати становить: 118 230,50 грн. / 2 = 59 115,25 грн.
Вартість проведення експертизи та встановлення розміру матеріального збитку становить 745,60 грн. (а.с.71).
Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 59 860,85 грн.
Власниця пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак « НОМЕР_2 », звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою на виплату страхового відшкодування.
У базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України відсутні відомості про наявність полісу на транспортний засіб державний номер НОМЕР_1 (а.с.11).
18 грудня 2017 року згідно з наказом Моторного (транспортного) страхового бюро № 11673 від 15 грудня 2017 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих про розмір відшкодування шкоди» на рахунок ОСОБА_3 виплачене страхове відшкодування у розмірі 59 115,25 грн. (а.с. 70-73).
Як на підставу позовних вимог, Моторне (транспортне) страхове бюро України посилалося на те, що на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим Моторне (транспортне) страхове бюро здійснило страхове відшкодування. Позивач вважає, що на підставі ст. 1191 ЦК України наявні підстави для стягнення зі ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у сумі 59 860,85 грн.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).
Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).
Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
При цьому вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно зі статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст.55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.
Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.
Матеріалами справи встановлено, що поліс на ТЗ  НОМЕР_1  відповідно до Єдиної централізованої бази не знайдено (а.с.11).
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. 
Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
До апеляційної скарги відповідачем надано оригінал полісу №АК/7435548 та повідомлення про ДТП (а.с.104-105).
Згідно ч. 2 та 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
З матеріалів справи убачається, що справа за вказаним позовом призначена до розгляду та розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Доказів отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, матеріали справи не містять.
З поштового повідомлення вбачається, що поштове відправлення ОСОБА_1 «вложено в абонентську скриньку» (а.с.81).
Колегія суддів вважає, що наявні підстави для прийняття наданих відповідачем документів у якості належних та допустимих доказів у справі, оскільки вони мають значення для справи, та відповідач не мав можливості подати їх до суду першої інстанції з поважних причин.
Так, матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП, яка сталася 17 липня 2017 року, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз» на підставі полісу №АК/7435548 зі строком дії з 21.03.2017 року по 20.03.2018 року. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн. (а.с.104). 
Після дорожньо-транспортної пригоди, 19 липня 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз» із повідомленням про ДТП у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.105).
У відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За змістом статті 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.
Отже видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена. Зазначене відповідає висновку, який міститься в Постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі №752/6872/16-ц.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Отже з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. 
Позивач, в якості підстави звернення до суду з позовом, зазначив про відсутність у відповідача на дату дорожньо-транспортної пригоди чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Однак, як встановлено судом та не спростовано позивачем, на момент ДТП відповідач ОСОБА_1 мав чинний поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Крім того, відповідачем були виконані усі передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дії щодо повідомлення про подію, яка має ознаки страхової. 
Виходячи з викладеного, Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому, однак передбачені підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для стягнення такої виплати в порядку регресу з винної особи на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в даному випадку відсутні.
Висновок суду першої інстанції про те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України набуло права зворотньої вимоги (регресу) до ОСОБА_1 , оскільки виплачено позивачем страхове відшкодування за особу, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь   ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 3 153 грн., сплачений при поданні апеляційної скарги (а.с.98). 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року – скасувати та ухвалити нове.
Відмовити у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 153 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                        О.В. Маміна

Судді:                                                                 С.С. Кругова
                                                                               
                                                                       Н.П. Пилипчук