ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 листопада 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4698/20
Головуючий у першій інстанції – Маслюк Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1255/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                               головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                суддів:  Скрипка А.А., Харечко Л.К.,
                                 секретар:Позняк О.М.    
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  (судя Маслюк Н.В. ), ухвалене у м.Чернігів ,                               
                                         В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2011 року  у розмірі 19291,22 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом – 14 735,64 грн; за простроченими відсотками – 3396,67 грн; заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; пені 150 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 10.09.2011 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. 
Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено часково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 10.09.2011 року в розмірі 14 735,64  грн  та 1 605 ,62 грн   судового збору. У задоволенні решти вимог  відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керуючись приписами статті 530 ЦК України та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також те, що  в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про  стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14735,64 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків пені суд першої інстанції виходив з того, що при наданні ОСОБА_1 картки, розмір відсотків та нестойки не обумовлювався, а посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг при визначенні розміру відсотків, пені не є домовленістю сторін про їх розмір та порядок сплати. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо сплати відсотків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у збільшеному розмірі (84 %), а тому відсутні підстави про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі  1008,91 грн 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, штрафів за користування кредитними коштами, оскільки банком надані достатні та належні докази на підтвердження своїх вимог. Крім того, судом першої інстанції не враховано практику розгляду аналогічних спорів. Позивач вважає що суд порушуючи принцип змагальності, однобічно, виступаючи на захист відповідача ухвалив оскаржуване рішення, звільнивши відповідача судовим рішенням від виконання взятих на себе зобов`язань.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону  відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
По справі встановлено, що 10.09.2011 ОСОБА_1   підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки).( а.с. 33)
Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять. 
ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до жовтня 2015 року, № НОМЕР_2 строком дії до травня 2018 року, № НОМЕР_3 (а.с.32). 
Станом на 31.05.2020 виникла заборгованість в сумі 19 291,22 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 14 735,64 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 3 396,67 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України – 1 008,91 грн та нарахованої пені – 150 грн. ( а.с.6-17)
Останній платіж ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості було здійснено 18.02.2020 року в розмірі 900 грн шляхом переказу кошів. ( а.с. 18-30)
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України ).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Суд першої інстанції встановив, що укладений між сторонами кредитний договір від 10.09.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій, не містять підпису ОСОБА_1 . Крім того, в анкеті-заяві не зазначено яку саме картку було отримано ОСОБА_1 . Наявний у матеріалах справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток « Універсальна», « Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» « Універсальна CONTRACT” , Універсальна GOLD» передбачають відсоткову ставку по кредиту відповідно на рівні 3,0% , 2,5%, 3,6%, 2,9% тоді як у розрахунку заборгованості зазначена відсоткова ставка на рівні 2,5%, 2,9%,3,6% на місяць. (а.с. 6-17) Розмір відсотків, пені  також не зазначений і у позовній заяві.
Таким чином, позивач не довів, що підписуючи анкету-заяву відповідачка погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідачка розуміла саме ці Умови та Правила, і погодився з ними. Тому Умови та Правила в цій справі не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Крім того, анкета-заява позичальника від 10.09.2011 року також не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні - неустойки (пені, штрафів).
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вірним є висновок суду про те, що витяг з Умов та Правил надання банківськитх послуг який приєднано позивачем до матеріалів справи в якості доказу досягнення між сторонами кредитного договору  істотних умов договору є неналежним доказом, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.  
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів що приєднаний до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток є саме тими з якими була ознайомлена відповідач  є такими що відповідають наявним у матеріалах справи доказам, тобто вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за відсотками та пенею є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах. 
Посилання АТ КБ « Приват Банк» на конкретні умови укладення договору між банком та ОСОБА_1 щодо розміру відсоткової ставки, зазначення пільгового періоду, визначення розміру та порядку нарахування неустойки в апеляційній скарзі не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів укладення кредитного договору на зазначених умовах не було  надано, як суду першої так і апеляційної інстанції. Не може свідчити про обізнаність відповідачки про конкретні умови укладення договору та погодження її саме з такими умовами факт користування кредитними коштами, внесення коштів на погашення, підписання анкети-заяви та отримання кредитних карток, 
Висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості  за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України є вірним, оскільки сторони  не обумовлювали у письмовому вигляді умови щодо сплати відсотків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у збільшеному розмірі (84 %). Доводи апеляційної скарги в цій частині правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги, щодо звільнення судовим рішенням боржників від сплати відсотків, пені оскільки умовами договору повинні бути визначені чіткі умови користування кредитними коштами, які погоджені його учасниками. 
Суд першої інстанції ухвалюючи оскарджуване рішення надав оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам та ухвалив законне та обгрунтоване рішення дотримавшись принципу диспозитивності сторін, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
   Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -                                   
                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2020 постановлене у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

        Головуючий:                                                             Судді: