ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 635/449/20
Головуючий у першій інстанції – Філатова Л. Б.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/874/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бечка Є.М.,
суддів: Губар В.С., Євстафіїва О.К., 
секретар: Кривопиша Я.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу заступника начальника міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ступіна Володимира Віталійовича на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови заступника начальника міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ступіна Володимира Віталійовича,
стягувачі – Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
дата та місце складання повного тексту ухвали: 27 травня 2020 року, м.Чернігів,

                                    В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Міськрайонного відділу ДВС по Харківському р-ну та м.Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ступіна В.В., в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 листопада 2019 року, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №60671083.
Скарга мотивована тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 22 березня 2011 року задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 14 664 грн 04 коп. та 10 грн. виконавчого збору. На підставі вказаного рішення 14 листопада 2011 року Новозаводським районним судом м.Чернігова було видано виконавчий лист №6-2299. 
ОСОБА_1 зазначає, що зведене виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа №6-2299 від 14 листопада 2011 року та виконавчого листа №635/1669-ц від 18 червня 2014 року про стягнення заборгованості у розмірі 94391 грн 60 коп. та судового збору в розмірі 1013 грн 91 коп. 
Скаржник зазначає, що на час видачі виконавчого листа був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, в порушення якого йому не було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, внаслідок чого він був позбавлений можливості добровільного виконання рішення. Разом з тим, на час прийняття оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 листопада 2019 року набрав чинності новий Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII, згідно Прикінцевих та перехідних положень, якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Всупереч вимогам даного Закону йому не було доведено до відома про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №6-2299 від 14 листопада 2011 року.
Зазначає, що за виконавчим листом №635/1696/14-ц від 18 червня 2014 року заборгованість у розмірі 1013 грн 91 коп. була погашена. 
Крім того, вказує, що оскаржуваною постановою звернуто стягнення на заробітну плату боржника шляхом здійснення відповідних відрахувань з неї у розмірі 50 відсотків суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску, замість 20 відсотків, що суперечить вимогам ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 травня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірною постанову заступника начальника міськрайонного ВДВС по Харківському району та м.Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ступіна В.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 листопада 2019 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №60671083.
Суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів про отримання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , заявник дізнався про звернення стягнення на заробітну плату, коли звернувся до відділу із заявою 12 грудня 2019 року та що заступником начальника ВДВС неправомірно звернуто стягнення на заробітну плату боржника, шляхом здійснення відрахування у розмірі 50 відсотків, а не у розмірі, передбаченому ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» - 20 відсотків. Водночас суд зазначив, що у відповідності до положень ч.2 ст.451 ЦПК України до компетенції суду не віднесено безпосереднє скасування рішень, які виносить виконавець, а надано лише право визнавати прийняте рішення неправомірним, скасування постанови є дискрецією державного виконавця у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга підлягає задоволенню частково.

Не погоджуючись з даною ухвалою заступник начальника міськрайонного ВДВС по Харківському району та м.Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ступін В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У випадку не закриття провадження просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги боржника в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що виконавчий лист, виданий Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з боржника грошових коштів на користь ПАТ «Альфа-Банк» видано не на підставі та не на виконання судового рішення, прийнятого відповідно до ЦПК України, що виключає юрисдикцію загального суду, тому провадження у даній справі має бути закритим. Зазначає, що виконавчий лист видано на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», тобто це рішення не є таким, що ухвалено відповідно до ЦПК України, через що спір підлягає розгляду адміністративним судом. 
Також особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що станом на день винесення оскаржуваної постанови, матеріали виконавчого провадження не містили даних про сплату боргу за будь-яким із трьох виконавчих листів. Оскільки за кожним виконавчим документом повинно бути відраховано по 20% заробітної плати, то при наявності трьох виконавчих документів про стягнення коштів на користь банківських установ, відсоток стягнення повинен становити 20 х 3 = 60%. Але, враховуючи законодавче обмеження розміру відрахувань стягнення у 50% заробітної плати, державним виконавцем було встановлено саме такий розмір стягнення.
Державний виконавець зазначає, що дії відділу по винесенню оскаржуваної постанови є законними і обґрунтованими, а незгода позивача з нормами закону, який визначає обсяг відрахувань із заробітної плати, не свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Боржник ОСОБА_1 просив розглянути справу у його відсутність.
Від АТ «Альфа-Банк» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Також, 17 липня 2020 року від стягувача надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги, які не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не були надіслані іншим учасникам справи. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 22 березня 2011 року було задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 14 664 грн 04 коп. та 10 грн третейського збору (а.с.13-15).
Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 вересня 2011 року задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» та видано виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 22 березня 2011 року (а.с.16).
АТ «Альфа-Банк» 07 лютого 2012 року звернулось до ВДВС Харківського РУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження та подало виконавчий лист (а.с.45).
Постановою державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської обл. Тимченко О.С. від 04 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження №37829547 на підставі виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова №6-2299 від 14 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14674 грн 04 коп. (а.с.45-зв.).
Постанова від 04 жовтня 2012 року направлена на адресу боржника та стягувача (а.с.46).
08 липня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» подано заяви про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми сплаченого судового збору у розмірі 1013 грн 91 коп. та стягнення заборгованості за кредитним договором №811/07/1-200 від 04 травня 2007 року у розмірі 101391 грн 20 коп., подано виконавчі листи Харківського районного суду Харківської області по справі №635/1969/14-ц (а.с.47, 50). Матеріали справи також містять копію кредитного договору №811/07/1-200 від 04 травня 2007 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (а.с.51), витяг про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна ОСОБА_1 (а.с.52), копію статуту ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.52-зв.-53), копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.54).
Постановою старшого державного виконавця ДВС Харківського РУЮ Хакрівської обл. Аршева І.Я. від 10 липня 2014 року відкрито виконавче провадження №43943749. Дана постанова направлена на адресу боржника та стягувача (а.с.48). 
Також постановою старшого державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської обл. Аршева І.Я. відкрито виконавче провадження №43943530 на підставі виконавчого листа Харківського районного суду Харківської області №635/1969/14-ц від 18 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 101391 грн 20 коп. (а.с.54-зв.) Постановою від 24 липня 2014 року накладено арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження в даному виконавчому провадженні (а.с.55-зв.-56). 
Постановою старшого державного виконавця ДВС Харківського РУЮ Хакрівської обл. Аршева І.Я. від 25 грудня 2014 року у ВП №43943749 стягнуто з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 30 грн та постановою від 25 грудня 2014 року стягнуто виконавчий збір у розмірі 101 грн 39 коп. (а.с.48-зв), а постановами від 25 грудня 2014 року у ВП №43943530 стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10139 грн 12 коп. та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 60 грн (а.с.55).
Постановою старшого державного виконавця Харківського РВ ДВС Головного ТУЮ у Харківській обл. Мазій М.А. від 22 серпня 2016 року об`єднано виконавче провадження №43943749 з примусового виконання виконавчого листа №635/1696/14-ц, виданого 18 червня 2014 року Харківським районним судом та №43943530 з примусового виконання виконавчого листа №635/1696/14-ц, виданого 18 червня 2014 року Харківського районного суду у зведене виконавче провадження №52008673 (а.с.49).
Постановою старшого державного виконавця Харківського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Мазій М.А. від 22 серпня 2016 року приєднано виконавче провадження №37829547 з примусового виконання виконавчого листа №6-2299 до зведеного виконавчого провадження №52008673 (а.с.46).
Постановою заступника начальника ВДВС по Харківському району та місту Люботину Ступіним В.В. від 20 листопада 2019 року об`єднано виконавчі провадження № 37829547, № 43943530 та № 43943749 у зведене виконавче провадження № 60671083 (а.с.102).
Постановою заступника начальника ВДВС по Харківському району та місту Люботину Ступіним В.В. від 20 листопада 2019 року арештовано кошти боржника, що містяться на рахунках АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк», АТ «УніверсалБанк» та всіх інших рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.102-зв.-103).
Постановою заступника начальника ВДВС по Харківському району та місту Люботину Ступіним В.В. від 20 листопада 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 та постановлено здійснювати відрахування із заробітної плати боржника у розмірі 50 % суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, на користь банківських установ заборгованості в загальному розмірі 110079 грн 55 коп., виконавчого збору на користь держави в загальному розмірі 11707 грн 95 коп., витрат виконавчого провадження на користь держави в розмірі 387 грн 03 коп., а всього 122174 грн 53 коп. (а.с.12).
Постановою заступника начальника ВДВС по Харківському району та м.Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ступіним В.В. від 20 листопада 2019 року у ЗВП №60671083 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено здійснювати відрахування із пенсії боржника у розмірі 20 відсотків суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування на користь банківських установ заборгованості в загальному розмірі 110079 грн 55 коп., виконавчого збору на користь держави в загальному розмірі 11707 грн 95 коп., витрат виконавчого провадження на користь держави в розмірі 387 грн 03 коп., а всього 122174 грн 53 коп. (а.с.104).
Постановою від 20 листопада 2019 року у АСВП ЗВП №60671083 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.104-зв.).
Також вбачається, що ОСОБА_1 27 листопада 2019 року сплатив МВ ДВС по Харківському району м.Люботину ГТУЮ у Харківській області 1014 грн за ЗВП 60671083 (а.с.17).

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Також згідно положень частин 2 та 3 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з нормами  ч.ч. 2 та 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»,  із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:
у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;
за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Відповідно до  ст.48 Конституції України, кожен має право на  достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. 
За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  заступником начальника ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ступіним В.В. неправомірно, всупереч ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено розмір відрахувань із зарплати  ОСОБА_1 у розмірі 50%, а не 20%.
Доводи апеляційної скарги, що виконавчий лист, виданий Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з боржника грошових коштів на користь ПАТ «Альфа-Банк» видано не на підставі та не на виконання судового рішення, прийнятого відповідно до ЦПК України, що виключає юрисдикцію загального суду, тому провадження у даній справі має бути закритим, ґрунтуються на невірному розумінні державним виконавцем норм ЦПК України.
Питанню примусового виконання рішень третейських судів присвячено главу 4 ЦПК України, тому відсутні підстави вважати, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» не є таким, що ухвалено відповідно до ЦПК України, а отже спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги, що станом на день винесення оскаржуваної постанови, матеріали виконавчого провадження не містили даних про сплату боргу за будь-яким із трьох виконавчих листів, приймаються апеляційним судом до уваги, однак, ця обставина не впливає на правильність рішення суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи, цитування норм матеріального та процесуального права та її суб`єктивного тлумачення даних норм.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, №76943/11, §123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).
Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин, обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення скарги.
За вказаних обставин підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника начальника міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ступіна Володимира Віталійовича – залишити без задоволення, ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 травня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 жовтня 2020 року

Головуючий:                                 Судді: