Справа № 408/7631/19-ц 
Провадження № 22-ц/810/593/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року                                             м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Авалян Н.М., Кострицького В.В., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 липня 2020 року, ухваленого Біловодським районним судом у складі: судді Соболєва Є.О. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,        
                         
                               в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який нараз розірвано. Сторони мають спільну дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 квітня 2016 року у справі № 408/1391/16-ц з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжувала навчання в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 березня 2016 року до закінчення останньою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку. 
03 червня 2016 року Біловодським РВДВС відносно відповідача розпочате примусове виконання рішення суду. Станом на 14.11.2019 відповідач має прострочену заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8159,62 грн.
Тому із посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог ч. 1 ст. 196 СК України позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 9400,00 грн та судові витрати.
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 2401,76 грн та судові витрати.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення незаконним, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки 8159,62 грн пені за прострочення сплати аліментів.
Доводами скарги є те, що повнолітня дочка, на утримання якої стягнуті аліменти на період навчання, може перевестися, вступити до іншого навчального закладу, отримуючи аліменти до досягнення нею 23 річного віку, при цьому сплату аліментів буде контролювати державна виконавча служба, посилаючись на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі № 205/1302/16-ц.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення пені за прострочення сплати аліментів 9400 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Судом встановлено, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 квітня 2016 року у справі № 408/1391/16-ц з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжувала навчання в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 березня 2016 року до закінчення останньою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку (а.с. 6-7).
В провадженні Біловодського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебуває виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2/408/743/16 від 28.04.2016 року, виданого Біловодським районним судом Луганської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 17.03.2016 року до закінчення останньою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку (а.с. 8).
Згідно з довідкою № 163 від 14.11.2019 року, виданою Біловодським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа 2/408/743/16 від 28.04.2016 року боржника ОСОБА_2 станом на 14.11.2019 року складає 8159,62 грн (а.с. 16).
Сторонами не заперечується, що дочка сторін у липні 2019 року припинила навчання в учбовому закладі, на час навчання в якому виносилось судове рішення від 28.04.2016 року.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно роз`яснень, наведених в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач визнав факт, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з його вини, оскільки він не мав можливості сплачувати аліменти щомісяця, а сплачував їх по мірі можливості.
Частинами 1, 2 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Дійшовши правильного висновку про наявність заборгованості по аліментам та наявність вини платника аліментів у виникненні цієї заборгованості, суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку, передбаченого статтею 196 СК України, та стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів.
Проте, колегія суддів вважає слушними доводи скаржниці про неправильне визначення судом періоду, за який пеня за порушення строків сплати аліментів підлягає стягненню, а посилання суду на незаконність стягнення аліментів, а отже і на нарахування пені після липня 2019 року такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.
За змістом частини 1 ст. 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина пов`язаний саме з продовженням останніми навчання і у зв`язку з цим їх потреби у матеріальній допомозі до досягнення двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Таке право припиняється лише у разі припинення навчання.
Сам факт продовження дочкою сторін навчання по справі ніким не оспорюється, віку 23-х років вона не досягла, питання про припинення стягнення аліментів не є предметом розгляду теперішньої справи, як ніким не оскаржуються і дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості по виконавчому листу про стягнення аліментів, починаючи з вересня 2019 року (період, з якого донька сторін почала навчатися в іншому учбовому закладі) до досягнення дочкою сторін віку 23-х років.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зробивши висновок про необхідність у разі припинення навчання в одному учбовому закладі у новому судовому рішенні про стягнення аліментів, якщо особа продовжить навчання в іншому учбовому закладі, суд припустися неправильного застосування норм матеріального права, оскільки законодавець пов`язує припинення права на утримання лише з припиненням навчання.
У спірних правовідносинах навчання продовжено, що є визначальним для правильного вирішення спору.
Крім того, відповідно до частини 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Виконавчий лист виданий по справі про стягнення аліментів з відповідача щомісячно до досягнення донькою сторін віку 23-х років, який не настав.
Розмір нарахованої державним виконавцем заборгованості та розрахованої позивачкою пені ніким не оспорюється.
Враховуючи, що станом на 14.11.2019 року у відповідача була наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 8159,62 грн, а розрахований позивачкою розмір пені становить 74779 грн, то з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України про обмеження розміру пені 100 відсотками заборгованості, до стягнення з відповідача на корись позивачки належить 8159,62 грн пені. Саме такі вимоги містить апеляційна скарга позивачки.
У відповідності до частини третьої та четвертої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи; зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Вказана невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог пункту 2, 4 частини першої статті 376 ЦК України є підставою для зміни судового рішення та збільшення суми стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів з 2401,76 грн до 8159,62 грн (період з січня 2018 до листопада 2019) та виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на незаконність стягнення аліментів та нарахування пені після липня 2019 року. 
Оскільки вимогою апеляційної скарги є повне скасування судового рішення, то колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки вказана зміна рішення суду не впливає на розмір стягнутого з відповідача судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Крім того, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в силу вимог закону, а скаргу задоволено і позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 150%, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 1261,20 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 липня 2020 року змінити, збільшивши суму стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів з 2401,76 грн до 8159,62 грн та виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на незаконність стягнення аліментів та нарахування пені після липня 2019 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн за наступними реквізитами: отримувач коштів: УК у м.Сєвєродон./м. Сєвєрод./22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37944909, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача: UA 90 899998 0313 161 206 080 012 080, код класифікації доходів бюджету: 22030101.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 06 жовтня 2020 року.

Судді: