КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 756/13890/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13741/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
11 грудня 2020 року                                                                                                     м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Коцюрби О.П., Музичко С.Г.,                                                       
                                         
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріал Логістик» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та його представника на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Белоконної І.В.,-    
 
   встановив:
 
У жовтні 2019 року ТОВ «Індастріал Логістик» звернулося до суду з названим позовом.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства шкоду, завдану ним під час неналежного виконання трудових обов`язків експедитора-водія автотранспортних засобів, шляхом зловживання службовим становищем в сумі 170 275 грн 00 коп., у тому числі 68 195 грн 00 коп. за нестачу пального в результаті несанкціонованого зливу дизельного палива за період з 14 серпня 2017 року по 08 липня 2018 року, 20 000 грн 00 коп. шкоду, заподіяну в результаті крадіжки майна підприємства, 82 080 грн 00 коп. втрачену вигоду, заподіяну в результаті невиходу на роботу та суму сплаченого судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 серпня 2017 року між товариством та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, згідно якого відповідача прийнято на посаду водія та за суміщенням експедитора. Крім того, з ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
Позивач зазначає, що протягом дії трудового договору та договору про повну матеріальну відповідальність, відповідачем допускались порушення трудового договору, відповідачем здійснювався несанкціонований злив дизельного палива в довіреному автомобілі, а також здійснено крадіжку автономної пічки довіреного автомобіля.
В результаті вчинених відповідачем протиправних дій, товариство зазнало збитків: 68 195 грн 00 коп. - в результаті несанкціонованого зливу дизельного палива за період з 14 серпня 2017 року по 08 липня 2018 року, 20 000 грн 00 коп. - в результаті крадіжки автономної пічки автомобіля.
Факт несанкціонованого зливу дизельного палива зафіксовано протоколом інвентаризаційної комісії від 09 липня 2018 року. Факт крадіжки автономної пічки автомобіля зафіксовано протоколом поліції та протоколом інвентаризаційної комісії від 09 липня 2018 року.
Додаткового товариство зазнало збитків внаслідок простою автомобілю, що стало наслідком прогулу відповідача. За час прогулу відповідача сума недоотриманого прибутку становить 82 080 грн 00 коп. 
Товариство направляло ОСОБА_1 вимогу-претензію № 1 щодо відшкодування витрат у розмірі 170 275 грн 00 коп. Проте на момент подання позову відповідач відшкодування не здійснив.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріал Логістик» збитки у розмірі вартості перевитраченого автомобільного палива у сумі 68 195 грн 78 коп., вартість автономної пічки у сумі 20 000 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 322 грн 93 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача 68 195 грн 78 коп. та 20 000 грн 00 коп., та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду просять залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Індастріал Логістик» зазначило, рішення суду законне та обґрунтоване, а апеляційна скарга є безпідставною.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту перевитрати дизельного пального у розмірі 68 195 грн 78 коп., що видавалось відповідачу для заправки ввіреного йому транспортного засобу. Також, враховуючи наявність договору про повну матеріальну відповідальність, та не забезпечення відповідачем схоронності ввірених йому матеріальних цінностей, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача вартість автономної пічки у сумі 20 000 рн 00 коп.
Відмовляючи у стягненні з відповідача упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не був посадовою особою товариства.
Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.
Рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог.     
Встановлено, що наказом ТОВ «Індастріал Логістик» № 8-К від 14 серпня 2017 року прийнято на роботу в ТОВ «Індастріал Логістик» ОСОБА_1 на посаду «водій автотранспортних засобів» та за суміщенням на посаду «експедитор» з 14 серпня 2017 року.
Наказом ТОВ «Індастріал Логістик» № 11-БО від 14 серпня 2017 року закріплено за водієм автотранспортних засобів/експедитором ОСОБА_1 сідловий тягача-Е марки: DAF модель XF 105.460, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі  НОМЕР_2 та спеціалізований напівпричіп н/пр-самоскид-Е марки: WIELTON модель NW3, державний номер НОМЕР_3 , 2017 року випуску, номер шасі   НОМЕР_4 . Доведено до ОСОБА_1 норми витрат пального по автомобілю закріплені по підприємству.
14 серпня 2017 року між ТОВ «Індастріал Логістик» та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
Наказом ТОВ «Індастріал Логістик» № 2-БО від  09 липня 2018 року у зв`язку з невиходом на роботу матеріально відповідальної особи та встановленням факту крадіжки і згідно з вимогами пп. «в», «г» п. 7 розд. І Положення про інвентаризацію активів і зобов`язань, затвердженого наказом Мінфіну від 02 вересня 2014 року № 879, наказано провести позапланову інвентаризацію паливно-мастильних матеріалів виданих ОСОБА_1 за весь час роботи та закріпленого за ним транспортного засобу.
Протоколом інвентаризаційної комісії від 09 липня 2018 року встановлено: нестачу дизельного пального в обсязі 2 928,9 літрів на суму 68 195 грн 78 коп., та вказана причина нестачі - крадіжка; нестачу автономної пічки на суму 20 000 грн 00 коп., причина нестачі - крадіжка.
13 липня 2018 року за заявою директора ТОВ «Індастріал Логістик» зареєстровано кримінальне провадження № 12018100050005641 за фактом викрадення автономної печі.
Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Індастріал Логістик» зазначило, що відповідач своїми діями завдав товариству на загальну суму 88 195 грн 00 коп. 
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 є матеріально-відповідальною особою, протягом періоду роботи йому видавались паливно-мастильні матеріали, а саме: дизельне пальне. Факт несанкціонованого зливу дизельного палива зафіксовано протоколом інвентаризаційної комісії від 09 липня 2018 року. Факт крадіжки автономної пічки автомобіля зафіксовано протоколом поліції та протоколом інвентаризаційної комісії від 09 липня 2018 року.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 130 КЗпП України  працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.
Згідно з п. 1, п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; Шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.
Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 135-1 КЗпП України).
Стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, може мати місце лише при встановленні судом наявності обов`язкових складових для настання матеріальної відповідальності, а саме: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Відповідно до положень ст. 138 КЗпП України обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві.
У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника повинен довести позивач.
Так, на підтвердження позовних вимог товариство надає протокол інвентаризаційної комісії від 09 липня 2018 року.
При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначені в протоколі інвентаризації товарно-матеріальні цінності передавались ОСОБА_1 під звіт. Зокрема, позивачем не надано первинної документації, подорожних листів.
Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що керівництвом товариства вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі.
Враховуючи, що позивачем не доведено розмір нестачі та винні, протиправні дії відповідача, що мали до цього призвести, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Протилежний висновок суду є помилковим.
Крім того, позивачем пропущено передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України строк для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.
Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України).
При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування.
Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.
Так, позивач зазначає, що факт несанкціонованого зливу дизельного палива зафіксовано протоколом інвентаризаційної комісії від 09 липня 2018 року. 
Отже, днем виявлення шкоди є 09 липня 2018 року, з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків товариство звернулося у жовтні 2019 року, тобто з пропуском строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.
Таким чином, заочне рішення суду від 04 червня 2020 року в частині задоволених вимог постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
В порядку розподілу судових витрат з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2 000 грн 00 коп, за надання допомоги у складанні апеляційної скарги. Крім того судовий збір в розмірі 1 323 грн 00 коп за подання апеляційної скарги.
Оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, витрати на правничу допомогу адвоката за складання заяви про перегляд заочного рішення стягненню не підлягають.
Інша частина витрат на правничу допомогу, пов`язана з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, не підтверджена.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-                          
   постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та його представника задовольнити частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріал Логістик» на користьОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2 000 грн 00 коп.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріал Логістик» на користьОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 323 грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2020 року.

 
Головуючий                                                                                                   Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                            О.П. Коцюрба

 
 
                                                                                                                       С.Г. Музичко