Апеляційне провадження № 22-ц/824/8794/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 вересня 2020 року                                                                                             м. Київ
Унікальний номер справи 756/10398/14-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідач -                           ОСОБА_2 ,
третя особа -                         Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії у м. Кривому Розі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 ,
на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, постановлену  в приміщенні  суду під головуванням судді Яценко Н.О., -

В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії у м. Кривому Розі, про поділ спільного майна подружжя.
Одночасно з подачею позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити зазначений вище позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA» моделі «Rav4», що перебуває у володінні відповідача. 
Вимоги заяви обґрунтовував тим, що на день звернення його з позовною заявою, автомобіль являється спільним майном подружжя. Оскільки право власності на вказаний автомобіль оформлено за відповідачем, має обґрунтовані підстави побоюватися, що відповідач може розпорядитися вказаним автомобілем та відчужити його на користь інших осіб.
Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову, може зробити неможливим або утруднити виконання рішення.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено, накладено арешт на автомобіль легковий універсал «TOYOTA Rav4», 2007 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN  НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 .
Не погодившись з  вказаною ухвалою суду, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3   подала апеляційну скаргу та, вказуючи на  порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та  постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На обґрунтування  доводів апеляційної скарги вказує, що на момент постановлення ухвали суду автомобіль належав їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від 07.05.2013.
Постановивши ухвалу про арешт вказаного автомобіля, суд першої інстанції грубо порушив її право на вільне володіння, користування та розпорядження її майном на власний розсуд, що суперечить вимогам чинного законодавства України. 
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за законом належно. 
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає  розгляду справи.
За положеннями ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими вимогами та вважав наявними достатні підстави  того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду. 
З вказаними висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України (в редакції 2004 року), забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.                                                               Згідно ч.2 ЦПК   України (в редакції 2004 року),  у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.                                                                                            Частиною 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції 2004 року)передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.                                   У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України (в редакції 2004 року), суд за завою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.                     
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.                                                                                                                                                           Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.                                                                                                                        Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.                                                                                                                                Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України (в редакції 2004 року), поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України (в редакції 2004 року),  забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.                                    
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.                                                                                                                         
Порушуючи питання про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на автомобіль,  позивачем було зазначено, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Окрім цього, до позовної заяви було додано копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля «TOYOTA Rav4», 2007 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN JTMBH31V506046532, АЕС ІІ 002848 (ас.58 виділених матеріалів) та висновок щодо оцінки вказаного автомобіля (ас.ас.59-62 виділених матеріалів).
Таким чином, у суду першої інстанції, на стадії вирішення питання про забезпечення позову, не було підстав вважати, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованим чи недоведеним, чи що спір є нереальним, а тому суд законно та обґрунтовано забезпечив позов, наклавши арешт на автомобіль «TOYOTARav4», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України (в редакції 2004 року). 
Посилання на порушення судом першої інстанції вимог ч.1 ст. 152 ЦПК України колегія суддів оцінює критично, оскільки  на день постановлення ухвали про накладення арешту автомобіля до суду не було надано доказів відчуження вказаного автомобіля на користь інших осіб.
Доводи  апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона стала власником спірного автомобіля 7 травня 2013 року в загальному мають значення при вирішенні спору по суті та не спростовують висновків суду щодо необхідності забезпечення позову.
Таким чином, оскаржувану ухвалу в частині забезпечення позову, на думку колегії суддів, постановлено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.
З врахуванням вищевикладеного, підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині забезпечення позову і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач
 
Судді: