УХВАЛА
 
14 грудня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 607/11542/16-ц
провадження № 61-29436сво18
 
Верховний Суд у складі Об'єднаної  палати  Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є.
суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І. Луспеника Д. Д.,                        Синельникова Є. В., Фаловської І. М.,
             
учасники справи:
позивач - Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в складі судді Стельмащука П. Я. від 22 лютого   2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області в складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Кузьми Р. М., Костіва О. З. від 01 червня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
1.Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені                                         І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України»                             (далі - ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені              І. Я. Горбачевського МОЗ України») звернувся до суду з позовом до                   ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання.
 
Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2010 року між ними укладено угоду № 109 про підготовку фахівця з вищою освітою. Угодою передбачено обов`язок відповідача після закінчення навчання відпрацювати три роки у закладі охорони здоров`я, у який випускник буде направлений для роботи, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до бюджету вартість навчання.
 
Наказом ректора університету від 23 червня 2016 року на підставі результатів державних екзаменів ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом.
 
На підставі протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського МОЗ України» від                   30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 направлена на роботу у Вашківецький центр первинної медико-санітарної допомоги Чернівецької області Департаменту охорони здоров`я Чернівецької ОДА на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря.
 
Листом від 15 серпня 2016 року Департамент охорони здоров`я Чернівецької ОДА повідомив університет про те, що ОСОБА_1 не прибула і не зарахована в інтернатуру згідно з державним розподілом у Чернівецьку область.
 
Таким чином, відповідач в установлений строк - до 01 серпня                    2016 року не приступила до навчання в інтернатурі без поважних причин, що одночасно свідчить про її відмову у подальшому приступити до роботи за направленням та відпрацювати не менше 3 років як молодий фахівець у державній установі охорони здоров`я, а тому зобов`язана відшкодувати всі державні витрати, пов`язані з її навчанням.
 
Посилаючись на зазначене, ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського МОЗ України» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти, витрачені на її навчання, у розмірі 122 971,69 грн, які складаються із: 83 648,45 грн затрат на одного студента медичного факультету і 39 323,24 грн виплаченої за час навчання стипендії.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що                                  ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Грабовського МОЗ України» не доведено, що ОСОБА_1 не виконала умови угоди від 01 вересня 2010 року № 109 та відмовилася їхати за призначенням, чим порушила свої зобов`язання перед навчальним закладом, а тому відсутні правові підстави для стягнення вартості навчання.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
 
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня         2017 року апеляційну скаргу ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Грабовського МОЗ України» відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, вважав, що рішення місцевого суду ухвалено на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи, що мають значення для справи, з дотриманням матеріального і процесуального права.
 
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
 
У червні 2017 року ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського МОЗ України» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від             22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від                25 грудня 1997 року № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 року № 246/2686 (зокрема, пункту 21), як такого, що суперечить статтям 43, 53 Конституції України та статті 64 Закону України «Про вищу освіту», оскільки відповідно до угоди від 01 вересня 2010 року № 109, укладеної між сторонами, відповідач зобов`язується прибути після закінчення університету на місце працевлаштування відповідно до направлення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
 
У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Відповідно до пункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги  (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року цивільну справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвала суду касаційної інстанції про передачу справи на розгляд Об`єднаної  палати касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду мотивована існуванням різного підходу до розуміння і тлумачення положень пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, та пункту 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від                       25 грудня 1997 року № 367 між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року прийнято та призначено до розгляду справу Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду вважала, що справа містить виключну правову проблему, яка стосується як забезпечення єдності судової практики, так і розвитку права, а згідно зі статтею 403 ЦПК України зазначене є виключним повноваженням Великої Палати Верховного Суду. Виключна правова проблема у справах про стягнення коштів за навчання пов`язана з вирішенням питання, чи входить стипендія до витрат на навчання, які особа зобов`язана компенсувати у випадку не виконання обов`язку щодо відпрацювання протягом трьох років.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16 вересня 2020 року зазначену справу  повернуто для розгляду Об`єднаній палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвала Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що у цій справі передано питання, яке може бути вирішено Об`єднаної палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду як належним судом, який відповідно до законодавчо визначених повноважень може дійти власного висновку щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 20 липня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до ректора ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет            ім. І. Я. Горбачевського» із заявою про допуск її до участі у конкурсному відборі на денну форму навчання медичного факультету цього університету за державним замовленням. У заяві ОСОБА_1 зобов`язалася в разі вступу до університету поїхати на роботу за державним направленням, а к разі відмови від роботи за визначеним місцем працевлаштування або неприбуття на місце роботи за направленням повернути затрачені державою кошти на навчання.
 
01 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського                              МОЗ України» в особі ректора ОСОБА_2 , який діяв на підставі Статуту навчального закладу, укладено угоду № 109 про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до якої вищий заклад освіти  зобов`язується оформити студентові направлення на працевлаштування. Відповідно до умов угоди студент зобов`язується, зокрема, прибути після закінчення університету на  місце працевлаштування відповідно до направлення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі, а у разі відмови їхати за направленням- відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.
 
Згідно з протоколом від 30 жовтня 2015 року засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують                                         ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет                                      ім. І. Я. Горбачевського» у червні 2016 року, молодого спеціаліста                     ОСОБА_1 направлено на роботу на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря у Вашківецький центр первинної медико-санітарної допомоги Чернівецької області Департаменту охорони здоров`я Чернівецької ОДА.
 
ОСОБА_1 погодилася із розподілом, про що свідчить її розписка в картці працевлаштування випускника від 30 жовтня 2015 року.
 
03 березня 2016 року Міністерством охорони здоров`я України                       ОСОБА_1 видано направлення № 02010830/100 на зайняття зазначеної посади з 01 серпня 2016 року.
 
Відповідно до наказу ректора ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського» від 23 червня 2016 року № 144 на підставі результатів державних екзаменів і згідно з рішенням Державної екзаменаційної комісії, ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря та видано диплом.
 
Листом від 15 серпня 2016 року за № 01.2/2911 Департамент охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації повідомив ректора ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет                         ім. І. Я. Горбачевського» про те, що ОСОБА_1 не прибула і не зарахована в інтернатуру згідно з державним направленням у Чернівецьку область.
 
Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2016 року (без виплати стипендії), складеного та підписаного головним бухгалтером і заступником ректора ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського» з економічних питань, такі затрати становлять 83 648,45 грн.
 
Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 за період із вересня                      2010 року до грудня 2014 року включно, виданої ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського» 22 серпня 2016 року, відповідачу виплачено стипендію на загальну суму               39 323,24 грн.
 
Мотиви, з яких Виходить Верховний Суд
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                    2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого   2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня  2017 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого               2020 року.
 
Предметом спору у даній справі є питання, чи входить стипендія до витрат на навчання, які особа зобов`язана компенсувати у випадку       невиконання обов`язку щодо відпрацювання протягом трьох років.
 
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 607/3693/17 (провадження № 61-26019св18).
 
Зміст ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 607/3693/17 свідчить, що колегія суддів направила справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав наявності виключної правової проблеми у справах про стягнення коштів за навчання, що пов`язана з вирішенням питання, чи входить стипендія до витрат на навчання, які особа зобов`язана компенсувати у випадку не виконання нею обов`язку відпрацювати протягом трьох років.
 
Оскільки Великою Палатою Верховного Суду у справі № 607/3693/17 переглядається судове рішення у подібних правовідносинах, справа прийнята до провадження № 14-151цс20, то колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі  № 607/11542/16.
 
За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ: 
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 607/11542/16-ц за позовом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання за касаційною скаргою Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені                          І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                     22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2017 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/3693/17 (провадження                         № 14-151цс20).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
 	 	
Судді:	В. С. Висоцька  	
 	Б. І. Гулько  	
 	В. І. Крат  	
 	Д. Д. Луспеник  	
 	Є. В. Синельников	
 	 	
 	І. М. Фаловська