ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 р. 	Справа № 520/11178/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, по справі № 520/11178/2020
за позовом              ОСОБА_1  
до             Адміністрації Державної прикордонної служби України                     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України, які полягають у нездійсненні визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на 1 січня 2019 року та на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт і не поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові відповідних Довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з відображенням у них щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення в установлених розмірах.
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України визначити розмір посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 , станом на 1 березня 2018 року, на 1 січня 2019 року та на 1 січня 2020 року шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом відповідно на 1 січня 2018 року, на 1 січня 2019 року та на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
-  зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України виготовити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові оновлені Довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на 1 березня 2018 року, на 1 січня 2019 року та на 1 січня 2020 року з відображенням у них розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом відповідно на 1 січня 2018 року, на 1 січня 2019 року та на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а інші щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення в установлених розмірах.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.200 по справі № 520/11178/2020 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Адміністрація Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, буд. 26,м. Київ,01601) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.200 по справі № 520/11178/2020 скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, повертаючи позовну заяву та вказуючи при цьому, що про порушення своїх прав, а саме подання відповідачем до пенсійного органу неправильних відомостей щодо посадового окладу та окладу за військовим званням, позивач дізнався у 2018 році, коли відбувся перерахунок пенсії ОСОБА_1 , а тому пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом. Вказує, що насправді про порушення своїх прав дізнався лише в червні 2020 року, спілкуючись з працівником ГУ ПФУ в Харківській області, який повідомив, що відповідач не подавав до пенсійного органу документів про перерахунок пенсійного забезпечення позивача, хоча, як вказує апелянт, повинен був це здійснити самостійно. Після чого ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовим зверненням від 18.06.2020 з проханням здійснити перерахунок пенсії, однак, листом від 15.07.2020, відповідач повідомив про відсутність підстав для подання нової довідки про розмір грошового забезпечення до пенсійного органу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. 
З огляду на викладене, посилаючись на наявність у відповідача обов`язку направлення до пенсійного органу необхідних документів для перерахунку пенсії позивача, стверджує, що мав законні сподівання та очікування в частині обов`язку у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, забезпечити право позивача на правильне визначення посадового окладу та окладу за військовим званням у відповідності до чинного законодавства, та своєчасного направлення зазначених відомостей до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З поданої ОСОБА_1 позовної заяви, судом першої інстанції встановлено, що з 2017 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області. 
З 01.03.2018 року на виконання вимог ч.3 та ч. 18 ст. 43 ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію ОСОБА_1 перераховано у зв`язку з підвищенням розмірів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Такий перахунок, як вказує позивач, було здійснено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", відповідно до якої, при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням діючим військовослужбовцям та в подальшому для перерахунку пенсій за відповідною або аналогічною посадою колишнім військовослужбовців, Адміністрація Держприкордонслужби керувалась правовою нормою, встановленою пунктом 4 цієї постанови, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і. 14 до цієї ж постанови.
Вважаючи, що у 2018 році Адміністрацією Державної прикордонної служби України неправильно визначено розміри посадового окладу за військовим званням позивача через застосування невідповідних даних формули обчислення, позивач 21.08.2020 звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду з даними позовними вимогами, оскільки, починаючи з 2018 року, після здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії позивача, він був обізнаний про порушення своїх прав, а отже з 2018 року ОСОБА_1 повинен був та мав змогу дізнатись щодо визначення розміру посадового окладу  та окладу за військовим званням, однак до суду звернувся лише 21.08.2020 року. При цьому позивачем не наведено поважних причин пропуску цього строку.
Надаючи оцінку встановленим судом фактичним обставинам справи та застосуванню норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частинами першої, другою статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
Колегія суддів зауважує, що за загальним правилом, перебіг строку на звернення до суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.
Як зазначалось вище, ОСОБА_1 отримує пенсію з 2017 року.
З 01.03.2018 року на виконання вимог ч.3 та ч. 18 ст. 43 ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію позивачу перераховано у зв`язку з підвищенням розмірів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
У зв`язку із набранням чинності постанови КМУ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням діючим військовослужбовцям та в подальшому для перерахунку пенсій за відповідною або аналогічною посадою колишнім військовослужбовців, Адміністрація Держприкордонслужби керувалась правовою нормою, встановленою пунктом 4 цієї постанови, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і. 14 до цієї ж постанови.
Виплату перераховної пенсії здійснено позивачу з 01.03.2018, про що вказано останнім в позовній заяві.
Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
Таким чином, з урахуванням дати здійснення перерахунку (01.03.2018), про порушення свого права на виплату пенсії позивач дізнався принаймні в 2018 році, отримавши у квітні 2018 року пенсію, перераховану відповідно до вищевказаних положень постанови КМУ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Отже, беручи до уваги дату, коли позивач повинен був та мав змогу дізнатись про порушення своїх прав (квітень 2018 року), та дату звернення до суду з цим позовом (21.08.2020), з урахуванням приписів ч. ч. 2, 3 ст. 122 КАС України, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з цим позовними вимогами.
Тобто, протягом більш ніж двох з половиною років позивач одержував пенсію та жодних зауважень у нього не виникало. При цьому, позивачем не доведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення чи обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного ознайомлення зі складеними роботодавцем документами. 
Також, слід зазначити, що довідка про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, на неправильність змісту якої посилається позивач в позовній заяві, входить до переліку документів, на підставі яких призначається пенсія та відповідно міститься в матеріалах пенсійної справи. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачено обов`язкового ознайомлення пенсіонера зі складеними роботодавцем документами, однак позивач не позбавлений був права подати відповідну заяву до пенсійного органу та ознайомитися із матеріалами його пенсійної справи, зорема, документами, на підставі яких ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2019 по справі № 0940/1181/18, яка є обов`язковою для врахування з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, є неповажними.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                                  
                                                            ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 по справі № 520/11178/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	А.М. Григоров    О.А. Спаскін